Никола Тимофеев и subs.sab.bz ви пожелават приятно гледане!
Капитане!
Кой си ти?
Какво е това? - Ваше Величество...
Хванахме го в рибарската мрежа... - Той разказва истории, които...
Вярваме, че той...
Понс де Леон...
Каза ни, че е намерил кораба на Понс де Леон.
Каза, че е плавал на него. - Какво ти казах?
Умрял е преди 200 години. - Да, но е умрял търсейки нещо.
Фонтанът на младостта.
Кога ще сте готови, за да отплавате?
С прилива.
Карибски пирати: В непознати води
Днес ще се състои екзекуцията на пиратите!
Побързай, татко. Ще изпуснем бесенето!
Първо е процесът, мила. Бесенето е следобед.
Хайде, ставайте!
Мърдай, пирате! Или по-добре да кажа, мръсен пират!
Хайде, мърдай!
Тишина!
Сега ще присъствате на осъждането на най-известният крадец и пират,
капитан Джак Спароу!
Казах ви, казвам се Гибс! Джошами Гибс, колко пъти да ви...
Станете, за да посрещнете човекът, който ще ръководи този процес,
почитаемият съдия Смит!
Тишина!
Сега...
Какво имаме тук? - Джак?
Нямаме нужда от това! Какво казвахте?
Името ми не е Джак Спароу, казвам се Джошами Гибс!
Така ли? Тук пише Джак Спароу.
Не съм Джак. И ще се радвам да покажа кой е той, ако това ще ми помогне.
Мисля, че това ще бъде жалка защита.
Затворникът казва, че не е Джак Спароу. Какво мислите?
Трябва да се прегледат уликите. - Вашата присъдa, моля. Виновен?
Ако е виновен, трябва да бъде обесен.
Обесете го!
Виновен? - Това не е честно!
Тишина!
Джошами Гибс, намирам ви за виновен,
по обвинението, че не сте Джак Спароу.
Осъждам ви на доживотен затвор, където да прекарате жалкия си живот.
Обесете го! - Обесете го!
Край.
Затворникът да бъде транспортиран до кулата в Лондон!
Много ти благодаря.
Качвай се.
По дяволите, сега и двамата отиваме в затвора.
Не се притеснявай, подкупих на шофьора.
След 10 минути ще съм извън Лондон, а до вечерта ще сме стигнали брега.
И въпроса на време е да намерим кораб.
Значи, всичко беше планирано? - Да.
Пристигнах в Лондон само, за да спася
Джошами Гибс от бесилото.
Щом все още си жив, значи планът ми е бил добър.
Какво се е случило с теб, Гибс? Мислех, че работиш някъде другаде.
Да, но винаги дебна за слухове за Черната Перла.
Никой не знае къде ще потопи котва следващия път.
Но тогава чух нов слух.
Джак Спароу е в Лондон с кораб, и си търси екипаж.
Не търся. - Но това чух.
Чух го от един мъж в кръчмата "Дъщерята на Капитана".
Не е вярно! - И аз така си помислих,
но ти никога не си бил предвидим.
Кажи ми, да не би някой мошеник да се представя за мен?
Измамник! - Именно.
Измамник, но с кораб. - И търсят екипаж.
Също и аз.
Какво става с теб, Джак. Последно чух, че търсиш Фонтана на младостта.
Провървя ли ти?
Поради възникналите обстоятелства, съм принуден да бъда по-дискретен.
Тоест си се отказал. - Не съм!
Просто го отложих за неопределено време.
Ще опитам от тези води, Гибс. Запомни ми думите.
Кратко пътуване.
И това ли е част от плана?
Не.
Ти си Джак Спароу, нали?
Мисля, че трябва да има и "капитан" някъде там.
Чувал съм за теб, а ти знаеш кой съм аз.
Лицето ви ми е познато. Да съм ви заплашвал преди?
Той е Джордж Август Люмберг, Дюк на Брансуик.
Ковчежник на Римската Империя,
и крал на Великобритания и Ирландия. Това е.
Нищо не ми говори. - Знам защо сте дошли в Лондон.
За да съберете екипаж за кораба си.
Това е слух, не е истина. - Значи ме излъга, че си Джак Спароу.
Аз съм Джак Спароу, но не събирам екипаж.
Това е някой друг, който се подвизава с моето име.
Друг с името Джак Спароу?
Довели сте ми погрешния боклук.
Намерете ми истинския и се отървете от този измамник.
Почакайте!
Аз съм Джак Спароу. Единствен и неповторим.
И съм в Лондон. - За да съберете екипаж.
За да тръгнете към... - Какво?
Някой да махне тези вериги!
Хайде!
Знаем, че притежавате карта. - Вземете му я.
Вземете картата и го отведете на бесилото.
Имате ли карта?
Не. - Къде е?
Истината е, че я загубих.
Докладваха ми, че испанците знаят къде се намира Изворът на младостта.
Няма да търпя някой меланхоличен испански монарх...
католик, да се сдобие с вечен живот!
Знаете ли местоположението му? - Разбира се.
Можете да поведете експедиция.
С ваше разрешение, Ваше Височество, ще ми предоставите ли кораб?
И екипаж? - И капитан.
Добър ден, сър.
Ако мога да попитам, защо този човек не е окован?
Трябва да сте луди, за да го държите така.
От моя дворец? Трудно.
Хектор, колко мило е да видя, че другар, пират се развива.
Пират? Не, аз съм наемник.
На мисия, под протекцията на короната.
Може би. Първо, какво се е случило с любимата ми Перла?
Загубих я, както загубих и крака си!
Изгубил си Перлата? - Да!
Браних я, но накрая тя потъна.
И ти е трябвало да потънеш с кораба.
Капитан Барбоса, всяка секунда е ценна.
Испанците увеличават преднината си.
Уверявам ви, че ще бъдете награден с високия пост, който желаете.
Чест е да Ви служа, сър. - Ти, сър, си много прост.
Накрая всички отиваме на едно място, при злото, там е и крайният победител.
И се запознаваш с доста интересен човек.
Разбрах всичко.
Но защо носиш тази перука?
Той избяга? - Оставете това на мен, сър.
Спри!
Намерете го!
Ето го!
Това той ли е?
Огън!
Толкова глупав пират!
Добър ден, Джаки!
Здрасти, тате!
Чух, че събираш екипаж.
Щом всички го повтарят, значи е истина.
Разбрах, че си тръгнал към Фонтана. - Бил ли си там?
Приличам ли ти на човек, който го е намерил?
Зависи от светлината.
Сине, трябват ти някой предмети, за да извършиш ритуала.
Две чаши. - На картата имаше чаша.
Две. Сребърна с кораба на Понс де Леон. Трябват ти и двете.
За какво? - За ритуала. Не ставай глупав.
Разбери всеки детайл преди да отплаваш.
С удоволствие бих отплавал, но за целта ми трябва кораб.
Тези там имат кораб.
Дори набират екипаж в момента.
Още едно нещо, Джаки.
Изворът ще те изпита, запомни ми думите.
Чух, че набирате хора за екипаж.
Да. Джак Спароу организира малко пътешествие.
Да не си луд да идваш облечен така. Да не си някакъв измамник?
Знаеш ли кой съм аз?
Ей, този е забравил как се казва!
Момчета, това е Спароу! Кой ще почерпи стария моряк?
Открадна ме. Дойдох да си се върна.
Престани да го правиш.
Само един жив човек, знае това движение.
Винаги съм искал да го направя.
Здравей, Анджелика.
Здравей, Джак.
Впечатлен ли си? За втори път, замалко да те убия.
Докосна най-скъпото нещо за мен, с твоите ласки.
Но защо?
Само за теб мога да се представя. - Това май не е комплимент.
Не се притеснявай. Простила съм ти отдавна.
Затова, че те оставих? - Мисля, че беше обратното.
Джентълмените оставят дамите да си мечтаят.
Спароу, докато моряците ми си получават парите,
ще са готови да се справят с всяка особеност.
Има една особеност, от която страдам.
Ще съм капитан, нищо по-малко.
Трябва ти кораб, а само аз имам такъв.
Ще ми свърши работа.
Чух, че си бил при Фонтана. - Доста слухове се носят напоследък.
Изворът на Младостта. - Скъпа Анджелика, откажи се.
Все още имаш няколко годинки за изживяване.
Винаги очарователен, но не им отговори.
Мисля, че Фонтана е загуба на време. - Милейди, дойдоха някакви лордове.
Твои приятели? - Може и да съм обидил някой крал.
Не си се променил. - А трябва ли?
Да. - Отворете, в името на краля!
Предаде ме, съблазни и ме използва, а бях само невинна девойка.
Беше доста добра за невинна девойка.
Опасността нараства. Хайде, милейди!
Бях готова да ти се врека, а ти...
Какво въобще си търсил в испански манастир?
Помислих го за публичен дом. Моя грешка.
В неизгодна позиция сме. - Говори за себе си.
За разлика от имитаторите ми, аз съм капитан Джак Спароу!
Как можа да кажеш, че съм те използвал?
Много добре знаеш как!
Знам, но как можа да го кажеш?
Е какво е? - Кое?
Фонтанът.
Какво знаеш?
Случайно да притежаваш двете сребърни чаши на Понс де Леон?
Не. - Така си и мислех.
Защо? - Чувал съм истории, слухове.
Разбира се, знаеш за ритуала. - Да.
Какъв е? Какво е нужно?
Русалка, Джак.
Станала е грешка! Осъден съм на до живот, не на смърт!
Барбоса. - Благодаря ви, господа.
Мисля, че може да направиш примка.
Грубо е да принудиш човек сам да си приготви въжето.
Забравил съм си морала в леглото.
Какво е станало с теб? - Къде е Джак Спароу?
Избяга ли? - Графикът ми е напрегнат.
Корабът ми тръгва на зазоряване.
Ако не искаш да увиснеш тук, с уста пълна с мухи,
говори сега.
Вземи ме с теб, накъдето и да сочи компасът.
Накъде да те взема, Гибс?
До Фонтана? Там където Джак се е запътил?
Можеш ли да ми предложиш нещо, Гибс?
Нещичко?
Давам ти дума, че няма да видиш зората.
Дай ми я.
Глупак! - Имах време да я науча.
Всеки маршрут, всичко е запазено, тук.
Добре дошъл, обратно във флотата на негово величество, Гибс.
Ставай, моряко! - Да, сър!
Какво? Това трябва да е грешка! - Мърдай!
Не би трябвало да съм тук. - Много хора се събуждат в морето,
без да знаят защо са там, и без да помнят нищо от предната нощ.
Как са изпили всичките си пари. - Не, не разбираш, приятелю.
Аз съм капитан Джак Спароу. Единствен и неповторим.
Удоволствието е изцяло мое, сега се размърдай.
Защо има стъклен ковчег?
Да не мислиш, че аз командвам? - Къде съм аз?
Капитане, с чест ви приветствам на небезизвестния кораб,
Отмъщението на Кралица Анна.
Черната Брада.
Побързай!
Поне този е интересен. - Той е зомби.
Какво? - Зомби.
Дело на Черната Брада. Всички офицери са такива.
Така са по-послушни.
И без чувство за хумор.
Хайде, търкай!
Ще пътуваме поне пет дни.
Да не го разбра от мириса на морето?
От мириса на екипажа.
Какво е направил? За да знам да не го правя?
Вярващ. Постоянно говори за Бог.
Вярващ на борда? - Той е мисионер.
Корабът им бил нападнат, всички били убити, освен него.
Главният офицер не дава да се говори за Бог.
Тя го върза, тъй като е затворник.
Главният офицер е жена?
Обратно на работа!
Право напред!
Ти си безмилостна, бездушна кучка!
Казах ти, че имам кораб. - Не, Черната брада има кораб,
а аз съм пленен на него.
Можем да го направим, Джак. Фонтана на младостта.
Както винаги си искал.
Черната брада, Едуард Тийч. Всички пирати се боят от него.
Възкресява мъртъвци през свободното си време.
Той ще ме послуша. - Той не слуша никой.
Може би ще послуша дъщеря си.
Дъщеря, която?
Отдавна загубена, наскоро намерена.
Която обича своя скъп баща, и неговата стара душа.
И той повярва? - Продадох я.
Изворът е за него, или за вас, но не и за теб и мен.
Джак, най-интересната част е, че той ще умре.
Я пак?
Има пророчество, но ти нали не вярваше в свръхестественото.
Виждал съм много неща.
Пророчеството гласи:
"Черната Брада ще срещне смъртта след две седмици,
от ръката на еднокрак мъж."
Затова той се нуждае от Фонтана.
Господин Гибс, нашата карта. Ще ни упътите ли?
Бъди добър и ми налей питие.
Тук не сме пирати, господин Гибс.
В името на краля не се дръжте като такъв.
Да, капитане.
На правилния курс ли сме, Гибс?
Да.
Ето го и доказателството.
Испанците.
Всички, в бойна готовност.
Опънете платната!
Платно надясно, два градуса! - Два градуса!
Заредете оръжията!
Стрелци, на позиция!
Изчакайте заповедта ми!
Готови!
Оръдията са заредени, чакат вашата заповед.
Капитане, какви са заповедите ви?
Дори не ни погледнаха.
Фонтанът е награда. Явно не искат да си губят времето с нас.
А сега изоставаме! Опънете всички платна!
Нека обуздаем ветровете и водите!
Темата, дами и господа, е бунт.
Подписах да плавам с Джак Спароу, а не с измамник.
Ние не бяхме уведомени.
Взех ги.
Всичките. - Браво, синко.
Черната Брада.
Какво прави? - Лежи в каютата си.
Точно така.
Но когато излезе? - Не излиза много често.
Все някога трябва да излезе.
Никога.
Някой и преди да е плавал с него? - Не.
Някой да го е виждал? - Не.
Стои в каютата си, и никой не го е виждал.
Добри новини, господа. Това не е корабът на Черната Брада.
Това не е Отмъщението на кралица Анна. - Напротив.
Откъде знаеш? - Видях името на кърмата.
Дами и господа, колеги...
Били сте измамени. - Така ли?
Да. Дори не знаете накъде сме тръгнали.
Смъртта ни чака, защото сме тръгнали към...
Фонтана на младостта.
Не ни чака нищо добро. - Сигурна смърт.
Градината на тъмнината. - Знаем края си.
Освен ако не превземем кораба.
Тогава ще го направим!
Давайте!
Ставайте!
Джак...
Ако това е сънят ти, можеш да задържиш меча и ботушите.
Ако не е... - Сън е.
И не е.
Мисля, че трябва да те предупредя, превземаме кораба.
Мошеник! - Нищо лично!
Ще бъде по-добре, ако...
Не се бъркаш.
Мамка му.
С нас ли си, или не? - Не съм с вас, не съм и срещу вас.
Може ли да го направи? - За вярващите това е нормално.
Бийте се докрай, долна измет!
Вържете го!
Корабът е наш.
Господа.
Малко съм смутен.
Почивах си в каютата.
Когато чух невероятен шум от палубата.
Екипажа напусна позициите си, без разрешение.
Хора без опит искат да вземат кораба ми.
Как се нарича това? - Бунт, капитане!
Моля? - Бунт, капитане!
Бунт.
И каква съдба очаква хората, които се разбунтуват?
Всички знаем отговора.
На бесилото!
Капитане, искам да докладвам за бунт.
Мога да ви дам имена. - Нямаме нужда, господин Спароу.
Те са овцете, а вие сте пастира.
Споменах ли, че имате прекрасна дъщеря?
Душата ти... - Татко, той ни трябва.
Ако не го убия, ще забравят кой съм.
Страхливец!
Няма да забравят!
Екипажът вижда какъв злодей си!
Страхливец! - За втори път съм смутен.
Не си смутен, а изплашен!
Не смееш да вървиш по-правилния път. - Не. Истината е по-проста.
Аз съм лош човек. - Това също.
Може би трябва и теб да убия. - Не!
С гореща кръв, като майка си. - Тате, умолявам те.
Забравих защо проповедникът беше оцелял.
Дъщеря ми се опасява, че душата ми ще остане.
За да ме спасиш, дете мое.
Всяка душа трябва да бъде спасена.
Това възможно ли е, проповеднико? - Да.
Но все още се моля за всяка душа на този кораб.
Току-що се спаси.
Кой от вас, беше на пост?
Аз.
Стрелец.
Ти.
Готвачът. Идеално.
Пригответе лодката.
Завий!
Защо го правиш? - Имаме си кодекс.
Добрият капитан понякога. проявява милост.
Дадох му възможност.
Не всеки получава такъв подарък.
Сега е шансът ти да покажеш силата на молитвите си.
Моли се да се спаси от злото.
Пълен напред! - Дай му шанс!
Чувствам се по-близо до Господ,
когато видя страдание, болка и гняв.
А аз когато видя, че хората, които заслужават милост, я получават.
Тогава се помоли, той да оцелее. - Моля ви, все още има надежда...
Отново!
Всъщност Фонтанът не ме интересува.
Ако поискате можете да ме оставите, където пожелаете.
Това е всичко, майоре.
Думите ти те заобикалят като мъгла, и се виждаш по-трудно.
А ти, Черна Брада?
Дори обезглавено, тялото му обиколило три пъти кораба,
и накрая се качило на палубата. А сега си уплашен.
Уплашен? - Искаш да откриеш Фонтана.
Той вижда нещата, преди да се случат.
Виждал е смъртта.
Съдбата е изтъкана.
Имаш доста странни представи за съдбата.
А ти? - Аз?
Скептичен съм към предсказването на бъдеще, включително и моето.
Глупаво е да се противопоставяш на съдбата.
Но мога да я измамя чрез Фонтана.
И ти ще ме заведеш до там.
Ножът ще ти помогне, колкото по-ранния бунт.
Бунтът ми послужи добре. Успях да говоря с теб.
Дойдох да те предупредя.
Главният ти офицер не е този, за който се представя.
Наистина?
Тя не ти е дъщеря.
Тя е майстор на заблудата.
Сочи пътя, но всъщност не го знае.
Но тя е истински талант.
Анджелика е единственото добро нещо, което съм направил този живот.
И ти искаш да го развалиш.
Тя е чисто зло.
По-страшна от гладно диво животно,
с големи зъби, нокти и идва от ада.
Татко. - Мила.
Няма нужда той да пострада.
Той няма да ни нарани, нали, Джак?
Виждаш ли? Дори сега ти желае доброто.
Дори когато наговори такива лъжи за нея.
Ще ни заведеш до Фонтана.
Нали? - Погледни от друга страна.
Ако аз не стигна до Фонтана навреме,
и ти няма да успееш.
Разбрахме се, нали?
Капитане.
Капитане, за съжаление трябва да ви докладвам слухове.
Екипажът се плаши от това, накъде сме тръгнали.
Затваряй си устата и си върши работата.
Така ли стоят нещата? - Не проявявам неуважение...
Кажи ми от какво се плашат.
Заливът Уайткап. - Заливът Уайткап.
Всеки моряк би трябвало да се плаши.
Малко хора знаят защо, а другите ги е страх да попитат.
Верни ли са историите? - Кажи какво знаеш, Гибс,
или ги остави на въображението си.
Русалки, капитане. - Точно така, русалки.
Призраци от морето, винаги търсещи човешко месо.
Ще минем през техните води.
Запази душата си, Гибс. Русалките ще вземат останалото.
До костите.
Успокойте се! Бъдете силни, или посрещнете страховете си.
Спасявайте се!
Човек зад борда! - Не, дезертьор.
Обърнете. - Не!
Господа, не мога да искам повече, от това, което можете да ми дадете.
Но ще ви попитам. Не сме ли хората на краля?
На мисия до краля.
Не забелязах страх в очите на испанците, когато се разминахме.
Не сме ли мъже на краля? - Да!
На работа! Към залива Уайткап!
Идваме, Уайткап!
Здрасти.
Ще пийнеш ли?
Вино, музика и свещи...
Минали сме през това.
Така е.
Помня много добре.
Делириум, любов...
Интересно. Помниш ли Свети Доминик?
Да, опитах се да те убия в Свети Доминик.
Няма значение.
Не беше добра първа среща. - Аз ли ти бях първият?
Винаги съм се чудел.
Знаеш как да си наистина очарователен, когато искаш нещо, Джак.
Номерът е да знаеш какво искаш.
Истината е...
Че когато Черната Брада приключи с целите си,
ние можем да отидем до Фонтана,
където можем да се отдадем на удоволствия.
А аз трябва да ти кажа за ритуала.
Да.
Мога ли да ти вярвам, Джак? Трябва да си на моя страна.
Мила, Анджелика. Ти и аз сме един за друг.
Кажи ми правилата на ритуала.
Вода от Фонтана на младостта.
Сълзи от красива русалка,
и сребърната чаша на Понс де Леон.
С тези неща... - Да.
Можеш да вземеш от годините на някой друг, Джак.
Наистина? - Знаеш ли какво означава това?
Не можем да отидем сами.
Ритуалът изисква жертви.
Жалко. - Да.
Желанието ми към Фонтана, току-що се изпари.
Но първо трябва да видиш нещо.
А Черната Брада? - Той е в каютата си.
Трябва да сме бързи.
Пази всички кораби като награди.
Помогни ми и ти обещавам, че ще получиш, който искаш.
Но мисля, че вече знам кой ще избереш.
Черната Перла в бутилка?
Защо Черната Перла е в бутилка?
Дори е досадна като миниатюра.
Договорихме ли се? - Познавам те, Анджелика.
Няма да отнемеш невинен човешки живот.
Ами еднокракият?
Трябват ми години, Джак.
Не за мен, а за баща ми.
Наистина съм дъщерята на Черната Брада.
Вярваш на лъжите им? - Не. Той наистина ми е баща.
В миналото това не са били лъжи.
Излъга ме, като ми каза истината? - Да.
Умно. Ще го използвам.
Сигурна съм. - Да.
Значи няма да се откажем?
Искам баща, Джак. Досега не съм имала.
Анджелика, баща ти, Черната Брада,
е лош човек и ще те убие. Не си в безопасност.
И защо ти слагаш ограничения?
Ти открадна години от живота ми. Длъжник си ми.
Ти си тръгнала към смъртта. Не искам да те последвам.
Заливът Уайткап!
Всички на палубата, свалете лодката!
Внимавайте, да не се оплетат.
Направете го красиво, за нашите гости.
Трябва ни светлина, много светлина.
Хайде.
Усещаш ли? Масло от китова мас. Гори като чудо от Бог.
Ще се справиш ли? - Направено е от англичаните.
Нямат никакъв ентусиазъм.
Старата луна е в ръцете на новата.
Идеална нощ за ловуване на сълзи от русалка.
Мъртви сме. Светлината ги привлича.
Акули. - По-лошо.
Русалките ще бъдат тук до един час. Помни ми думите, момче.
И ние сме стръвта.
Чувал съм, че целувката на русалка пази моряците от удавяне.
Не бъди глупав. Всички русалки са женски.
И са прекрасни, като от рая.
Но когато дойде време за хранене,
те хващат моряка от палубата или от лодката.
След това моряка отива към дъното, където бива изяден.
Понякога нещата се разбъркват.
Пей! - Какво?
Русалките обичат да им пеят.
По-силно.
Господи, спаси ме!
Виж, ето там.
Изплаши я.
Искаш ли да си поговорим?
Да.
Красива си.
Ти ли пееше?
Да.
Ти ли си моряка, който иска да не се удави?
Да. - Осъзнай се.
Момчета, животът ми не е нищо особено,
но искам да получа една целувка от русалка.
Пригответе се! Започва!
Бийте се!
Към брега!
Във водата! Бързо!
Стойте! - Страхливци, обратно във водата!
Земята няма да ви защити.
Хайде.
Хванахме една.
Влюбен съм.
Проверете навсякъде. Намерете поне една жива русалка.
Помогнете му.
Браво, моряко.
Надявам се, че всички видяха, защото няма да го повтарям.
Обратно на кораба.
Боже, това е... - Русалка.
Откажи се от тази лудост. - Не мога.
Обръщал ли си се някога, и да видиш стъпките си в пясъка?
Да, но сега стъпките са пред мен.
Всъщност само една стъпка. - Заливът Уайткап. Да побързаме!
Ще продължим пеша. Гибс, накъде?
Сър, екипажа? - Вече са мъртви.
Не звучат като мъртви. - Така ли?
Не чувам нищо, освен чайки.
Вие какво чувате, господин Гроувс?
Чайки.
Нищо друго. - Посока, Гибс!
Боже! - Главата ти, само тя ми трябва.
Не ми пука.
Напред!
Твой ред е, Спароу.
Нужно ли е всичко това? - Ти знаеш местоположението.
Аз съм предпазлив. - Аз също.
Това, което искам първо,
е корабът на Понс де Леон.
Защо я носим с нас? - Заради сълзите.
Трябват ни пресни. - Какъв беше ритуала?
Вода от Фонтана и сълзи от русалка? - И двете сребърни чаши.
Едната пълна със сълзи, а другата с водата.
И в двете трябва да има вода, а само в едната сълзи?
И двете са пълни с вода, но само една със сълзи.
Човекът, който пие от чашата със сълзите,
получава годините живот на другия.
Колко години?
Всички години, които е живял,
и ще живее, ако съдбата е благосклонна.
Проповедник.
Това няма да свърши добре за мен,
искам хартия, на която пише, че вярвам, че така трябва да стане,
за да получа място, там горе. Разбра ли?
Можеш да го промениш, Джак.
Мислех си за нещо по-просто.
Боцман!
Тя не може да диша! - Има си вода!
Трябва й въздух!
Отвори го! - Ще избяга.
Ще я убиеш. - Подкрепям го.
Видя ли?
Тръгваме!
Както си и мислех. Не сме насам.
Това ли е пътят, или не? - Това е, но трябва да заобиколим.
Няма да стигнем навреме. - Тогава назад.
Няма време. - Ти каза да вземем русалката.
Бунтът не беше успешен. - Ходиш като момиче.
Знаеш. - Някой трябва да отиде.
Имаш предвид да се разделим? - Да скочим?
Това искам да го видя. - Спароу ще отиде да намери кораба.
Какво те кара да мислиш, че ще се върне?
Да, какво те кара да мислиш, че ще се върне?
Не можем да му се доверим. Аз ще отида.
Тя ще отиде.
Колко далеч сме от фонтана? Времето ми изтича.
Един ден, ако следваме реката.
Тогава ще сме близо.
Ти ще отидеш.
Сигурен бях, че ще стане така.
Знаеш ли чувството, когато стоиш нависоко?
И ти се прииска да скочиш?
При мен липсва.
Трябват ми чашите. - Стреляй.
Спаси ме ужаса да скоча. - Ще отидеш, и ще се върнеш.
Или ще я убия.
Не можеш да убиеш дъщеря си. - Боцман.
Донеси ми 6 пистолета. Махни патроните на 4, но не ми казвай кои.
Трябва да избирате, господин Спароу.
Не.
Този. - Сигурен ли си?
Разбира се.
Отново.
Тези дори не са заредени.
Отново.
Ако искаш да я убиеш, защо просто не я накараш да скочи?
Какво? - Ако скочиш и умреш,
тогава тя ще получи шанса си.
Отново.
Ако скоча, ще оцелея ли?
Куклата.
Да. Сега ще оцелееш.
Глупаци! Аз ще отида.
Мокро. Пак е мокро.
Ние тръгваме на север, към извора.
Добре го изигра, татко.
Знаеше кои оръжия са заредени, нали?
Разбира се, мила.
Щеше да е прекрасно да имахме карта, или кораб.
Спри.
Не и позволявай да докосне кожата ти.
Какво? Не може ли стар човек да има хоби?
Какво стоите? Напред! - Напред!
Докато спите, може да умрете. Напред!
Съдбата продължава да бъде благоприятна към нас.
Сантяго.
Известният капитан на Понс де Леон.
Няма никой. Добре.
Не можем да спрем.
Можеш да ходиш.
Не мога.
Върви или умри.
Сложи си ръката на врата ми. - Не съм молила за помощ!
Но ти трябва.
Не бързахме ли?
Не изоставай.
Стойте тук, докато не ви извикам.
Красива си.
Ти си едно от създанията на Бог.
Потомка на тъмните същества.
Красива, но смъртоносна.
Не съм смъртоносна. - Но ме нападна.
Не, ти си различен.
Различен? - Не си ли?
Ти ме защити.
Избута ме от пътя.
Видя ли Фонтана? - Не, но сме близо.
Донеси съществото и й покрий главата.
Тя си има име!
Кажи ни го.
Тя е Сирена.
Понс де Леон.
40 пирати, 40 нощи мечтали за пиратско съкровище.
Ти не влизаш в сметките.
Ти.
- Не, ти.
Аз бях първи. Ти защо си тук?
Черната Брада ме изпрати. А ти?
Кралят ме изпрати за сребърните чаши.
Да, бе.
Назад. Трябва да пазим баланс.
Или целият кораб ще пропадне.
Добре. Ами ако...
И двамата сложим дърво, приблизително равно на нашето тегло?
Върни го!
Ние не пипаме нищо.
Ами това? - Чашите?
Защо искаш да погледнеш пръв? - Добре!
Заедно.
Камъни. - Испанците.
Явно са пред нас.
Трябва да погледна картата. - От това се опасявах.
Само това, което са оставили.
Спри да пипаш картата.
Знаят маршрута, но аз знам къде е лагера им.
Джак!
Гибс, тъкмо идвах да те освободя от затвора.
Открадна ми картата. - Да... Да тръгваме.
Русалки.
Внимавайте, басейните са дълбоки.
Всичко е загубено, ако тя избяга.
Виж!
Ако искам, може да умреш.
Ще те оставя на слънце, наполовина във вода. Няма да оцелееш.
Но ще е достатъчно, за да умреш бавно.
Помисли. Хората биха убивали, за да получат сълзите ти.
Сирена, не ти ли се плаче?
Всички ще умрат, включително и ти.
Слушай...
Не чуваш ли писъка на сестрите ти?
Не ги ли чуваш?
Трябва ни само една сълза.
Диво създание. - Отрежи пръстите й, един по един.
Тогава сълзите сами ще паднат.
Защо казваш това? - Може би ще размисли до зазоряване.
Тя ще изгори, но аз не мога да чакам. Може би трябва да запалим огън.
Не. - Не спори с мен, проповеднико.
Няма да я докосвате! - Трябва ни само една сълза.
Ако трябва ще я разкъсам.
Ако това не те устройва, отивай да се молиш!
Сгреших, че всички души могат да бъдат спасени. Твоята не може.
Вижте, бивш служеник на вярата.
Това създание е сто пъти по-ценно от мен.
Пука ли ти за нея?
Влюбен ли си в нея?
Не отричай това, което виждам идеално.
Въпросът е:
Дали и тя е влюбена в теб.
Боже, тя се замисли. Имаме късмет.
Заплачи,
или стани свидетел на смъртта му.
Сирена!
Ако заплачеш, ще ти бъда много благодарен.
Тъжна си, но не го съжаляваш.
Не от твоята ръка, татко! - Не мога да чакам. Боцман!
Русалките са коравосърдечни. Всичките.
Почистете тук.
Сигурна ли си? - Да.
Аз съм жена, също като нея.
Какъв е планът ти, Джак? Съюз с Барбоса?
Има една жена.
Къде няма? - Мисля, че трябва да кажа девойка.
Спасил си девойка. Това е нещо ново.
Но може и аз да съм виновен за кавгата ни, много отдавна.
Лошо. Гибс.
Това е жена от Севиля.
Обичаш я, но си я оставил сама.
По-лошо. Може и да изпитвам...
Чувства. - Чувства?
Чувства. - Чувства? Какво?
Не точно...
Добре, де. Чувства. - И си я оставил. Лошо.
Благодаря ти.
Промъкването е по-добрият вариант. Аз ще го взема, предвид състоянието ти.
Сигурен ли си, че нямаш термити? - Оценявам загрижеността ти, Джак,
но ще остана с теб.
Чакайте тук, Лейтенант. Чакайте за сигнала ми.
Ето, това е водачът.
Наблюдавай палатката, защото там...
Почакай, ето ги.
Мечовете миришат странно.
Да, отрова от жаби.
Само драскотина и умираш след броени минути.
Би ли го сложил някъде другаде? Не обичам жаби.
Какво правиш? - Планирам маршрута за бягство.
Ти не правеше ли така?
Да, но понякога просто импровизирам.
А сега какво? - Измъкваме се бавно.
Сякаш сме оттук.
Съжалявам, Сирена.
Ти си чист и честен. - Да.
Дойде да ме освободиш.
Защо?
Ти си различна.
Пълна си със съчувствие.
Никога сълзи от съжаление. Те са твърде коравосърдечни.
Сълзи от радост.
Казват, че те са най-полезни. - Кълна се, нямам нищо общо.
Пуснете я. Тя не ви трябва. - Да я пуснем? Не мисля.
Вържете я.
Как върви маршрута за бягство? - Сега е момента да импровизираш.
Опитвам се. Ако си развържа ръцете...
Имаш нож. Супер.
По-добро.
И аз искам.
За отмъщението. Сладко и чисто.
Отмъщение. - Хайде, Хектор.
Ако искаше чашите, досега да си си тръгнал.
Ти искаш Черната Брада.
Джордж Кинг...
Театърът е без смисъл. - Ти си мъртъв.
Но перлата е загубена. - Взета, не загубена.
Бяхме близко до брега на Испания, когато ни нападнаха.
Без никакво предупреждение.
Бяхме подложени на кръстосан огън.
Тогава морето започна да залива Перлата.
Перлата започна да се клати неудържимо.
Целият кораб започна да скърца по шефовете.
Тя се събуди.
Собственият ми кораб се обърна срещу мен.
Въжетата се увиха около екипажа като змии.
И тогава хванаха крака ми. Ръката ми беше свободна и имах меч.
Аз съм Господар на кораба. Не на Брадата.
Аз съм Господар на съдбата си, не на Черната Брада.
Направих каквото трябваше.
Оцелях.
Значи не търсиш Фонтана.
Не ми пука за краля, или за измислени легенди,
просто си искам крака.
Бих дал лявата си ръка, за да се докопам до Черната Брада.
Защо не дясната? - Трябва ми здрава ръка,
за да го пронижа в сърцето, с отровения меч.
Ще получа шанса си, приятелю.
Затворникът бяга.
Бяга! Хванете го!
Не стреляйте. Искам го жив!
Предполагам, че това беше сигнала.
Пригответе се! - Врагът е все още нас.
Съжалявам, но имам задължение.
Няма да се връщам. - Не трябва.
Ще пийнем ли? - Да, от Фонтана.
Колко лесно е да ме намериш.
Донесе ли чашите, Спароу? - Да.
Виждам, че си водиш приятел. - Да.
Еднокракият е наблизо, нали? - Да.
Имам няколко условия. - Казвай.
Първо, си искам компаса. Грешка, това беше второ.
Първо, искам да ми обещаеш, че няма да нараниш Анджелика.
Аз не обещавам като теб, Спароу,
но имаш думата ми, че тя няма да е опасност.
Второ, искам си компаса.
Заслужавам си го. Знаете ли колко трудно беше да уловя този глиган?
Не този големият, а четириногият.
Благодаря. И трето, господин Брада,
има времена, не много често,
че не се държим с хората както трябва.
Тогава осъзнах колко лошо съм се държал с господин Гибс.
Сега говориш за... - Оставих го в затвора.
На него не му пукаше. Но искам да кажа, че трябва да го освободим.
Това ли е всичко? - Да.
Побързайте, преди да е избягал. - Джак...
Съгласен съм. - Пусни го.
Сега мога да се присъединя към вас.
Това ще те поведе към свободата.
Мога да се закълна, че е някъде тук.
Не трябва да спираме.
Успяхме. Успяхме.
Джак, мисля, че не знаеш къде отиваш.
Не е важна дестинацията, а пътуването.
Чашите, ако обичате.
Отстъпете.
Джак, въобще някога,
виждал ли си Фонтана на младостта?
Можеш ли да повториш въпроса? - Боцман!
Не!
Почакайте!
Водата на живота.
Би ли? - Какво?
Наистина е красиво.
Спароу, аз съм първият, който ще пие от Фонтана.
Татко.
Еднокракият.
Ти ли го доведе? - Какво можеше да направя?
Едуард Тийч!
Заради престъпленията, които си извършил,
Негово Височество, Кралят,
съм тук да те арестувам,
и да обявя, че ти вече си мой затворник!
Всички престъпления в миналото? Това ли е всичко?
Престъпленията не се ограничават само с пиратството. Включват и:
държавна измяна, убийства, изтезания,
включително, и че ми открадна десния крак.
Имаш ли куража да се изправиш срещу този меч?
Ако си далеч от кораба ти, да!
Да. Знам предсказанието,
но ще се бия за последно.
Мили, Господи! Убийте ги!
Почакайте!
Само да си изясни нещо.
Ще се биете помежду си,
само защото те искат да се убият?
Къде е смисълът? Точно.
Нека се бият един срещу друг.
А пък ние ще пийнем и ще направим някой и друг залог. А?
Убийте ги!
Разкарай се от мен!
Чашите!
Към върха, следвайте ме!
Край на пътя. Дай ми сълзите.
Повече се страхувам от него.
Дай ми ги!
Чашите, ако обичаш.
Съжалявам, Джак. Казах ти, трябват ми години.
И ти ще ми помогнеш.
Сирена.
Господи, не я взимай...
Върни ми я. Моля ти се.
След тях! - Очаквах по-добра съдба.
Ще изтрия усмивката от лицето ти, докато те убивам.
Погледни натам, Едуард Тийч.
Тук съм по волята на негово Височество, крал Джордж...
Вземете си пука!
Госпожице, чашите, ако обичате.
Само Бог може да гарантира вечен живот. Не тези измислици.
Унищожете този храм!
Фонтана!
Ти си глупак! Търсеше това място, за да можеш да промениш съдбата.
Съдбата е достатъчна, за да прогледнеш, но тъмнината те заслепява.
Какво по дяволите е това?
Заради Перлата! - Какво направи?
Анджелика, не! Отровно е!
Толкова са глупави да се изправят срещу мен,
без да имат преимущество.
Джак!
Аз ще взема кораба на Черната Брада,
а той си плати за липсващия ми крак.
Хайде!
Не хаби сълзите ми!
Изпий това, вътре е сълзата. Ти изпий другата.
Не. - Не мога да спася и двамата.
Единият трябва да се пожертва.
Изпий го, заради душата си.
Тя умира. Трябва да спасиш дъщеря си.
Тази ли ще вземе живот?
А в тази има сълза и ще даде живот. - Да, побързай.
Анджелика, спаси ме, дете мое.
Не.
Обичам те, татко.
Почакайте.
Всъщност може и да беше обратното.
Сълзата беше в тази чаша. В онази беше само водата.
Измамник! Дявол! - Татко!
Копеле, как можа?
Баща ти те спаси. Сега душата му е спасена, нали?
Ти ранен.
Тялото ми страда от болката,
но съзнанието ми е в мир, благодарение на теб.
На мен? - Да.
Бях загубен.
Вятърът и приливите,
съдбата беше неопределена.
Филип, виждам те.
Просто трябва да ме помолиш.
Трябва ми само едно нещо. - Какво?
Прошка.
Освен мен, никой друг не те беше докосвал.
Попитай ме.
Прости ми.
Мразя те. - Аз ти спасих живота.
Да, но открадна годините от баща ми.
Помогнах на Черната Брада да направи това, което трябваше.
Ти си жесток и невежа.
Един пистолет и един изстрел.
За да се самоубия? - Не е сигурно.
През този остров минават доста пътища. Може да мине кораб.
Или може да се самоубиеш.
А как да се освободя?
Ти се освободи още преди половин час, и чакаше да ме убиеш.
Признай, че все още ме обичаш, Джак.
Ако имаш сестра и куче, избери кучето.
Съкровище, пълно с диаманти, които могат да контролират ветровете и приливите.
Ще го намериш. - Почакай.
Бременна съм с твоето дете.
Не помня такова нещо. - Бяхме пияни.
Никога не съм бил толкова пиян. - Почакай.
Искам да ти кажа нещо.
Исках да ти го кажа, още от първата ни среща.
Давай.
Обичам те.
И аз, завинаги.
Трябва да вървя. - Джак.
Това не е краят! Джак!
Пропусна. - Спароу, копеле такова!
Отмъщението е мое.
Намерих това долу на палубата.
Всички мъже на работа! Мърдайте!
Короната ми служеше добре!
Но сега боговете на морето и небето,
ми сочат пътя към Тортуга!
Гибс, оцелял си?
Да. - Предполагам, че ме очаква награда?
Погледни това.
Компасът ме доведе дотук.
А как премина през този, който пази корабите?
Направих една сложна маневра.
Би било жалко да оставя всичко това на кораба.
Да, наистина.
Мразя тази маймуна. - Някакви идеи за Перлата?
Трябва ни арбалет, пясъчен часовник, три кози,
и един от нас трябва да се научи да свири на тромпет.
Знам човек, който има кози. - Супер.
Имаше чашите, водата и сълзата.
Можеше да живееш вечно. - Всъщност Фонтана те тества, Гибс.
По-добре е да знаеш кой момент, ще ти бъде последен.
И тогава всички ще заживеят в невероятна мистерия.
И кой каза, че няма да живея вечно?
"Откривателят на Фонтана на младостта"
Гибс, за мен живота е пиратството.
Разбра ли?
Превод по слух: Никола Тимофеев