Марс - така сте я нарекли и си мислите, че я познавате.
Червената планета. Без въздух и живот на нея.
Само че се лъжете, защото нейното истинското име е Барзум.
Тя нито е без въздух, нито необитаема.
Истината е, че умира.
А виновникът за участта й е град Зоданга.
Зоданга - градът-хищник.
Движи се и черпи енергията и живота на Барзум.
Единствено великият град Хелиум смее да се противопостави.
Векове наред въздушните им кораби се сражават с тези на Зоданга.
Докато един ден водачът на Зоданга не бил приклещен в пясъчна буря.
Тогава всичко се променило.
Нужна ни е повече светлина! Издигни ни!
Пълен нагоре!
На пълна мощност сме. - Пълен ляв!
Трябва да... - Нямаме време за това!
Ето там е!
Сянка! - Сянка!
Смърт за Хелиум!
Да се държиш като глупак е излишен лукс, Саб Тан.
Изправи се!
Кои... Какво сте вие?
Ние служим на богинята Ису.
Беше избран да получиш това оръжие.
Прави каквото ти се нареди и ще властваш над цял Барзум.
Никой не ще те предизвика.
Никой не ще ти се противопостави.
<<< УНАКС ТИЙМ <> UNACS TEAM >>>
Д Ж О Н К А Р Т Ъ Р
Превод и субтитри: Владислав Владев & Александър Кръстанов
Десет думи е минимумът. 50 цента, освен ако не искате бърза доставка.
Добре, бърза доставка.
Име на подателя? - Картър. Джон Картър.
Скъпи Нед. Ела незабавно. Джон Картър.
Следваща спирка - "Хъдсън".
Г-н Бароуз, аз съм Томпсън. Икономът на капитан Картър.
Опасявам се, че ви нося тъжни вести, сър.
Г-н Бароуз, аз съм Ноа Далтън - адвокатът на чичо ви.
Моите съболезнования. Смъртта му шокира всички ни.
Той беше пример за млад, здрав и жизнен човек.
Издъхна в кабинета си пет минути, след като ме прати да повикам доктора.
Когато се върнах, лежеше безжизнен.
Никога не спря с разкопките. Обиколи целия свят.
Започваше разкопки на едно място, на другия ден беше в Индонезия.
А после търсеше трето на о-ви Оркни.
Твърдеше, че е просто проучване, но според мен търсеше нещо.
Надявам се, че е успял да го открие.
Остана истински кавалерист от глава до пети до сетния си час.
Майка ми казваше, че така и не се е върнал от войната,
че тялото се е върнало, но не и душата...
Чичо ми разказваше чудни истории.
Бих искал да му отдам последна почит.
Няма да откриете ключалка. Отваря се единствено отвътре.
Така настоя - без кремация, като ковчегът да бъде отворен.
Чичо ви не би бил така заможен, ако беше подобен на останалите.
Да влезем вътре.
Два свята
"И на последно място завещавам имението си,
което ще се стопанисва до 25-я му рожден ден
и приходите от него на обичния си племенник Едгар Райс Бароуз.
След навършване на пълнолетие, авоарите се прехвърлят на принципала.
В пълния им размер."
Разбира се, че винаги съм го боготворял.
Но след толкова дълго време, защо точно аз?
Така не ми обясни, а аз така и не попитах.
Личният му дневник.
Беше пределно ясен, че единствено вие ще го прочетете.
Възможно е да откриете някакво обяснение вътре.
Ще ви оставя насаме.
Ще го повторя отново... Моите съболезнования.
Скъпи Едгар,
помня как те държах на коляното си и ти разказвах невероятни истории,
на които винаги бе готов да повярваш. Сега вече си възрастен.
Времето и пространството ни делят, но аз ще прескоча през тази пропаст,
за да достигна до онова момче, което да ми повярва за последен път.
Тази невероятна история се случи преди 13 г. на територията на Аризона.
Между планините Пиналенио и задният двор на Ада.
Форт Грант, 1968 г.
О, идваш да напълниш продраната торба?
Тегля чертата дотук, Картър. - Проблем ли има, г-н Диекс?
Да, проклетите ти задължения.
Взех ти всичките пари, а вече ми дължиш сто долара.
Ще ги платя. Винаги съм си плащал. Дочух за една пещера...
Не искам да слушам повече за пещерата ти от злато.
Стига де, покажи поне някакво уважение!
Все пак е златната пещера на страшния паяк.
Върви си, Картър. Не си добре дошъл.
Мисля, че човекът ти каза нещо.
Ще си тръгна, когато торбите бъдат пълни.
Намерих го преди два дни. Беше в пещерата.
Ще покрие задълженията ми, че дори и ще остане.
Боб - първи в списъка ми е.
Джон Картър?
Трябва да се явиш във форта. Предлагам ти да ни последваш.
Така ли?
Труден сте за откриване, капитан Джон Картър.
Първа кавалерия на Вирджиния, армия на Северна Вирджиния,
Конфедеративни американски щати. Казвам се полковник Пауъл.
Добре дошъл в седма кавалерия на Съединените Щати...
Отличен ездач, умел фехтовач,
награждаван шест пъти, включително с "Южен кръст".
При Файв Форкс за малко да наклоните везните в полза на вашия отряд...
Борбена личност сте!
А в очите на Чичо Сам -
необходим за опазването на територията на Аризона.
Синко, затънали сме до гуша от апахи.
Не е моя работа. - Не мисля така, капитане.
Хората биват нападани и убивани в собствените си домове.
Вие започнахте тази война, вие си я довършете.
Сдружил си се с местните? - Апахите да вървят по дяволите.
Вече не се бия за ничия кауза, не смятам да вземам участие.
Част от войската си, което те прави важен за страната и каузата ни.
Истината е, полковник Пауъл, каквото и да си мислите,
че дължа на вас, страната или някаква си кауза,
вече съм си отслужил необходимото.
В пълния си размер, сър.
Ще ви кажа какво ще сторя. Пуснете ме от килията,
за да си взема златото и да стана въшлив от пари.
Достатъчно богат, че да купя праведния ви задник,
за да мога да го ритам ден след...
Трудно ми е да намеря прилика с човека,
за когото пишат тук и когото виждам пред себе си.
Съветвам те да приемеш, преди да съм сменил тактиката.
Редник, оставаш да пазиш отпред до второ нареждане.
Слушам, сър.
Джон? Джон?
Събуди се, поспаланко. Вечерята е готова.
Хей, дадох ти кофа! Трябва ли да ти обяснявам...
Полковник Пауъл? Полковник Пауъл!
Полковник... Сър, открадна коня ви.
Картър!
Бандата на Доминго! - Замълчете, ефрейтор.
Какво казва, Картър?
Какво казва?
Отговори ми! - Каза...
Картър!
Нали не ти пукало? - Така е.
Изправи се!
Дай ми пистолета. Дай го!
Ще огледам. Прикривай ме.
Паякът?
И това място не е на апахите? - Със сигурност.
Злато.
Картър! Зад теб!
Картър!
Какво? - Барзум.
Барзум?
Какво...
Що за чудо...
Не, не...
Как го направих?
Къде съм се озовал, дявол го взел?
Какво, по дяволите... - Що за същество е това?
Не стреляйте! Спрете!
Прекратете стрелбата! - Трябва да го убием, джедак.
Не се месете!
Здравей.
Не се плаши. Не бягай.
Всичко ще бъде наред.
Всичко е наред.
Не се плаши.
Добре, хвана ме. Предавам се.
Джедак. - Джедак?
Джедак. Тарс Таркас.
Тарс Таркас?
Капитан Джон Картър. Вирджиния.
Ворджиния?
Ворджиния!
Не, казвам се Джон Картър.
От Вирджиния съм.
Вирджиния. Скочи, както преди малко.
Скочи.
Тъй вярно, сър.
Вирджиния!
Спри!
Не стреляйте! Недейте!
Що за място е това? Къде съм? - Отпусни се, Вирджиния.
Осемнадесет още не са се излюпили.
Не са достатъчно силни, за да бъдат част от нас.
Не оставяйте нищо за белите маймуни.
Къде съм се озовал?
Барзум - в сетния си час.
Зоданга застрашава да унищожи града ни.
Падне ли Хелиум, Барзум ще го последва.
Говоря пълни глупости. Богиньо, помогни ми.
Винаги се вживявам твърде много. Ваше Височество... Мой джедак...
Мой джедак, след години на неуморни проучвания,
ти представям отговора.
Надявам се...
Мой джедак, след дълги години... - Прости ми, принцесо,
презентацията ти ще трябва да почака.
Какво се е случило, татко? - Дея.
Известни са ми условията, поставени от Саб Тан.
Въпросът е как да му откажа?
Адмирал Кантос, каква е ситуацията? - Източната граница е пустош.
Саб Тан проби защитата ни и настана истинска сеч.
Най-добрите ни кораби и войски се оказаха недостатъчни.
Получих новини, че и последната ни ескадрила е била унищожена.
Хелиум е обречен. Подведох народа си.
Не си ги подвел, мой джедак.
Простете, но не сте виждали подобно оръжие, милейди.
Радиацията създава интензивна... Синя светлина?
Когато прочетох докладите за оръжието на Саб Тан,
знаех, че този глупак първи го е открил.
Какво е открил? - Деветия лъч.
Безгранична енергия.
Саб Тан я ползва единствено да убива. Помислете какво би постигнал Хелиум -
ще преобразим пустините, ще възвърнем моретата.
Това ли си видял, Кантос? - Мога да потвърдя.
Дайте му време, ще проработи.
Оставете ни.
Дея, още от малко момиченце...
винаги си гледала да отговаряш на очакванията към теб.
Условията на Саб Тан... - Какви са?
Готов е да пощади Хелиум, ако приемеш да се омъжиш за него.
Не! Той е чудовище! Откажи! - В момента пътува насам.
Изобретението ми... Нужно му е още малко време.
Как може да сведеш глава пред Зоданга? - Сватбата ще спаси града ни.
Така ще бъде обречен и Барзум. Без да има кой да им се опълчи,
ще бъде началото на края. Ти си джедак на Хелиум!
Трябва да потърсиш друга възможност! - Друга възможност не съществува!
Съществуваше ли друг начин, бих рискувал всичко.
Предлага ни се възможност.
Вероятно такова е желанието на богинята.
Не, по твоя воля ще е.
Като малка гледахме звездите,
а ти ми разказваше истории за героите, чиято слава е увековечена сред тях.
Казваше ми, че там имало звезда и за мен.
Това ли си представял, че ще бъде изписано на нея?
Джедак, корабът на Саб Тан приближава.
Искат разрешение да кацнат.
Разрешавам.
Да се приготвим за сватбата.
Унищожих устройството, Матай Шанг. Беше близо да направи откритието.
Всичко се движи по план. Подготвят се за сватбата.
Наблюдавай я. Не искаме нищо да възпрепятства следващия ни ход.
Саркоджа, остави новоизлюпеното на Сола.
Сола може да задържи този бял червей.
Кротко. Успокой се!
Какво ти се е случило?
Сега вече ще го убием. - Остави го, Тай Хаджис.
Цениш това същество повече от преценката ми?
Отдръпни се от него.
Смятам да отправя предизвикателство. - Кой ще те подкрепи?
Кой ще застане на моя страна?
Наивен си като белите маймуни, Тай Хаджис.
Днес няма да е твоят ден.
Може би не днес, но утре... - Вижте какво ви носи вашият джедак.
Какво е? Бебе на бяла маймуна? - Не!
Необикновено същество е.
Нарича се Вирджиния!
Отдръпнете се, за да ви покаже.
Покажи им, Вирджиния. Скочи.
Скочи!
Инат си, но ще те накарам да скочиш.
Окови го, Сола.
Отведи го при новоизлюпените и се погрижи за тях.
Горкото бебче. Пийни си, ще ти помогне.
Какво беше това чудо? - Гласът на Барзум.
Ще можеш да го чуваш, стига да го пожелаеш.
Кротко...
Добро, чудовище-куче.
Как успя, по дяволите...
Откажи се!
Махай се!
Спрете!
Уби го с един удар.
Аз... Почакайте!
Разбрах какво ми казваш.
Какво си направила отново?
Разкарайте се! Отдръпнете се!
Как можа да се случи това нещо? Кой е виновникът?
Ула!
Направи го още веднъж и се кълна, че...
Достатъчно!
Вече не ти остана място за друг белег, Сола.
Следващото ти провинение ще бъде последно.
Ще скочиш, Вирджиния. Още сега.
Джедак, кораби! - Прикрийте се!
Продължават да игнорират сигналите ни, сър.
Бяхме достатъчно търпеливи. Да ги убием.
Така ли се отнасяш с бъдещата си жена? Нищо чудно, че бяга от теб.
Дея Торис не бива да умира. - В обхват са, сър.
Само повреди кораба. Цели се в радиевия двигател.
Бърз и прецизен изстрел.
Да ги унищожим ли, джедак? - Не.
Само ще повредим кораба. Изравнете ни.
Зоданга. - Хелиум.
Зоданга са с червения флаг и печелят войната, докато със синия са Хелиум.
Аз казвам червените хора да се избият, докато не останат само тарки.
Битката не изглежда справедлива. - Зоданга винаги мамят.
Къде е тя? - Това са всички, джедак.
Не може да се изпари! Проверете сред мъртвите!
Направихме го. - Тогава проверете отново.
Към кораба, бързо!
Тя е човек!
Сола!
Кой е този? - Залагам на Вирджиния!
Бъди така добра и стой зад мен. Може да стане доста опасно.
Май ще е по-добре аз да стоя зад теб.
Само ми кажи, когато стане опасно.
Недей. Нужен ми е жив.
Какъв е смисълът от това оръжие, щом не мога да го използвам?
Оставете го на мен!
Що за същество си? Не си червен човек!
Не приличаш на бяла маймуна.
Въпреки това цветът на кръвта ти е...
Тарки! - Огън!
Предавам се. Вземете ме за пленник.
Изтегляме се!
Казах ви, че може да скача!
Какво... Пусни ме!
Грозен си, но си и красив, а също така се биеш като тарк.
Изгуби облога си, ще трябва да си платиш...
Джедако на тарките, аз съм Дея Торис.
Регент на кралската научна академия. Изследователският ми кораб...
Твоят дял от плячката. Сола, погрижи се за дела на Вирджиния.
Добре знаеш, че бъдем ли покорени, вие ще сте следващите.
Зоданга са открили начин да ви надвият.
А сега и вие търсите ново оръжие.
Вирджиния се бори за нас!
Ще се бие с племената на юг и уорхуните на север.
Ще получи името Дотар Соджат. Моите десни ръце.
Няма да го сторя!
Няма да се бия на ничия страна!
Вирджиния, откажеш ли тази титла,
не мога да гарантирам сигурността на червеното ти момиче.
Аз съм...
Дотар Соджат.
Войната е срамно нещо.
Не и ако преследваме благородна кауза, с която може да променим нещата.
Днес ти промени всичко, Вирджиния.
Чуй сега, аз се казвам Джон Картър.
Вирджиния е мястото, откъдето съм. - Къде се научи да скачаш така?
Нямам представа, а ти къде се научи да летиш?
Корабите ви не се ли движат със светлината във Вирджиния?
Не, професоре, нашите кораби плават в морета.
Безкрайна водна шир, накъдето и да погледнеш.
Скелетната структура е обикновена.
Вероятно е заради плътността на костите ти. Угоди ми - скочи.
Достатъчно, после ще лудувате. - Не смятам да го правя с него.
Необходима ми е помощта му. Обясни ми как го правиш.
Придобито умение ли е, научи Хелиум.
Само кажи цената си. - Не съм за продан.
Разполагам със своя пещера от злато, която е някъде...
Само луд би говорил за времената на океаните.
Това ли е диагнозата ти? Луд? - Възможно е да си лъжец.
Добра партия е за теб, Дотар Соджат. - Не ме наричай така.
На планетата няма морета.
Каза планетата...
Слънцето. Разум... - Меркурий.
Венкозум. - Венера.
След това е Земята.
Това е Джазум, а ти се намираш на Барзум, Джон Картър.
Марс... Намирам се на Марс?
Пресвети Господи... Аз съм на Марс.
Значи твоят дом е Джазум и си дошъл с плавателен кораб?
Пропътувайки милиони километри? - Не дойдох по този начин.
Давай тогава. Изненадай ме. Как дойде?
Онова нещо ме доведе.
Това обяснява всичко.
Така ли? - Да.
Ти си терн и искаш да се върнеш у дома си.
Нали така? - Да.
Да разрешим проблема ти. Последвай ме.
Накъде сте се запътили? - В храма ви.
Не! Не може да влезете вътре!
Забранено е! Вие не сте тарки!
Ула, стой тук.
Дотар Соджат, нямате работа тук. Забранено е.
Говореше за богинята... Какво казва тя?
Нарече ме терн, тя такова същество ли е?
Тя е Ису. Терн са пратениците й.
По времето на океаните са били сред нас, напътствали са ни.
Нека не обиждаме богинята, да си вървим.
Горе се вижда някакво писание.
Можеш ли да го разчетеш? - Написано е на древен език.
Хубаво, но какво означава? - Не ме пришпорвай.
Тези, които търсят вечния покой,
са извършили пътуване по реката до свещените врати на Исс.
Там са открили вечния мир в мъдростта на Ису.
Портите на Исс...
Мога да те отведа дотам.
Аз може да не ти вярвам. - Тогава ще бъдем квит.
Ще те отведа до портите, до отговорите, които търсиш.
Обратния път до Джазум. - Земята.
Стига ти да ни изведеш оттук. Да предположим, че си способен...
Разбрахме се.
Хайде, да се здрависаме, в знак на доверие помежду ни.
Стига ми.
Сега трябва да взема медальона, който е в Тарс Таркас.
Дотар Соджат?
Безполезно същество!
Казах ви, че е забранено да влизате вътре.
Какво става тук, в името на Ису?
Ису беше осквернена. Намерих Сола и тях да заговорничат в храма й.
Храма ли? Как са влезли там? - Сола ги е завела.
Сола се опита да ни спре. Не исках да обидя богинята ви, Тарс.
Десните ти ръце смятаха да откраднат медальона ти.
Като щяха да извършат по-голям грях, пътувайки по реката Исс.
Трябва да умрат на арената. - Как можа? Пощадих живота ти!
Направих те Дотар Соджат, а това нищо ли не значи за теб?
Знаеше, че тя няма място за още един белег!
Сега ще умре заради теб!
Тя е твоя дъщеря, нали?
Кой ти го каза? - Наречи го бащина интуиция.
Ордата е семейството на тарка. - А ти откъде знаеш?
Майката запази последното си яйце, Сола е последната от рода ми.
А ти ще стоиш и гледаш как я убиват?
Десните ръце ме нараниха, ще ги отрежа.
Недей!
Побързайте. Освобождавам ви.
Само при едно условие - ще вземеш Сола с теб.
Предпочитам да умреш в обятията на Ису,
отколкото от белите маймуни на арената.
Където отидеш, тя ще те последва. - А какво ще се случи с теб?
С четири ръце или една, таркът удря здраво.
Направи ли го, мой джедак?
Тарс Таркас ни предаде.
Ула! - Принадлежиш му.
Би те последвал където и да е на Барзум.
На три дни път оттук е. Следвайте ме.
Какво се е случило на тази планета? - За всичко е виновен Зоданга.
Плават чрез светлината.
Все още ли се правиш на луд? - Може и на лъжец.
Не се спирайте! Ще стигнем дотам!
Защо ми е тази сватба, та аз вече победих?
Още не си, Саб Тан.
За да бъде подчинена една нация, е необходимо грандиозно събитие.
Сватбата ще подпечата управлението ти. - Щом настояваш.
Не откриеш ли мъдрост в думите ми, ще намерим човек, който ще го стори.
Дотар Соджат?
Картър? Не мисля, че ни води към Исс.
Добре, Сола, ще трябва да ми се довериш.
Какво ще стане, ако видя отвъд град? - Какво искаш да кажеш?
Хълмовете би трябвало да са зад нас. Водиш ни към Хелиум.
Стигнем ли там, ще се увериш в чистотата на каузата ни.
Всеки мисли това за каузата си. - Какви ги вършиш?
Не го прави! Джон Картър?
Този план ми харесва повече. - Само почакай, ще се пречупи.
Ти си глупак! Не си от Земята! Терни не съществуват!
Наговорих ти всичко онова, за да ни измъкнеш!
Спри! Не мога да се омъжа за него!
За кого не можеш да се омъжиш?
За джедака на Зоданга с когото се би - Саб Тан.
Предложи мир на баща ми в замяна на ръката ми.
Баща ти? - Тардос Морс.
Джедакът на Хелиум? Тя е принцеса!
Принцесата на Марс... Какво ще кажеш за това?
Принцеса, която не е искала сватба, така че е решила да избяга...
Не! - Това ли била работата?
Не съм избягала! Спасих се!
От какво? От противния му дъх? Омъжи се и спаси народа си.
Живот под робство не е живот...
Ако можеше да спасиш останалите, не би ли сторил всичко възможно?
Нищо хубаво няма да излезе, ако аз водя вашата война.
Бих дала живота си за Хелиум.
Да, избягах.
Бях уплашена, слаба...
Може би трябваше да се омъжа...
Но се опасявах, че така ще дойде и краят на Барзум.
Сега ще ти кажа самата истина, Джон Картър от Земята.
Портите на Исс не съществуват, измислени са.
Съжалявам, принцесо.
Но това тук е нещо реално.
Както и моята пещера от злато.
Настоявам да си вземете охрана. - Ще отида сам, генерале.
Джедак... - Ще сложа край на дългата война.
Ще поставя Хелиум на колене.
Не целим ли това?
Започвам да звуча като теб.
Достигнаха до Исс. - Отне им по-дълго от очакваното.
Ще проникнат в убежището. А познанията й за деветия лъч...
Разполага с богати познания. Търпение, братя.
Държа всичко под контрол. Вече съм на мястото.
Река Исс...
Тук поклонниците трябва да оставят всичките си вещи
и досегашния си живот и никога повече да не се завърнат.
Дано богинята ме приеме за достойна.
Чакай!
Какво си мислиш, че правиш? - Това е моята религия, не твоята.
Трябва да почета моя джедак и да спечеля достойнството си.
Щом искаш да почетеш баща си, остани жива и ми помогни.