Плантация Сампака Фернандо Поо, 1970
Килиан, време е. - Идвам.
Помни ме такъв, какъвто съм сега, а аз ще помня теб.
Късмет.
Късметът ми свършва тук и сега. Сбогом.
ПАЛМИ В СНЕГА
Хакобо де Рабалтуе 1927-2003
Дари, Господи, Хакобо де Ребалтуе с вечен покой
и вечна светлина да свети над него.
Да се успокои душата му в света на душите на праведниците.
Почивай в мир.
Пасолобино, Хуеска 2003
Ела тук. Тук е по-спокойно.
Толкова много неща не ти разказах.
Татко... трябваше да дойда по-рано.
Как е твоят баща?
Има дни, в които сякаш е по-добре и други, в които не е.
Говори за неща, които не разбирам.
За Биоко, за плантацията...
Сякаш миналото е по-реално от настоящето.
Понякога ме гледа сякаш ме вижда за пръв път.
Тогава и аз не съм сигурна, че го познавам.
Колко добре те разбирам.
Миналата седмица пак идваха адвокатите от ски курорта.
Искат по-скоро да купят земята ни,
за да започнат строителство през пролетта.
Трябва ни твоя подпис, за да финализираме продажбата.
Мисля, че сложих договора тук.
Кларънс, знам че сега не му е времето,
но колкото по-бързо приключим с това, толкова по-добре... ето виж.
Какво е това? - Дневник на баща ми.
Извинявай. - Всичко е наред.
Даниела. - Какво?
Килиан. - Идвам.
Татко, аз съм.
Какво пак, дъще? Съжалявам.
Кларънс, ще ми помогнеш ли? - Да.
Готово.
Очите ти.
Носът.
Устните.
Гушката.
Не разбирам какво казваш, татко, но звучи много красиво.
Даниела, остани с мен.
Да, татко.
Хулия.
Не е необходимо. - Не ми пречи.
Искаш ли чаша горещ шоколад?
В деня, когато ти откажа може да започнеш да се тревожиш за мен.
Подреждах документите в кабинета...
и намерих част от писмо, което изглежда е било изпратено от Африка.
Прости ми моята старческа сантименталност.
Това е почеркът на съпруга ми.
Знаеш ли кого има предвид?
Пише за някаква жена и деца, на които е изпращал пари...
Мога да чета, Кларънс.
Прегледах и сметките
и изглежда, че от тук са правени редовни плащания.
По-добре питай за това чичо си. - Той вече нищо не може да каже.
Не бих искала да изтървем някой близък човек.
Хулия, какво не е наред?
Ако не трябваше да избягаме оттам
не мисля, че бих се върнала в Пасолобино.
А баща ми? И той ли искаше да остане?
Баща ти никога не е обичал да показва чувствата си.
Аз го знам по-добре от всички.
Може би го знаеше и мама,
но тя също не изглеждаше особено щастлива жена.
Реших да отида в Биоко.
Беше преди почти 40 години.
Няма да ти хареса това, което ще видиш.
Няма значение.
Фернандо Поо, което познавахме го няма.
Освен това е много опасно за сама жена да пътува там.
Няма как да те разубедя, нали?
Знаеш ли, Кларънс,
за Бубис няма нищо по-важно от почитта към предците им.
Не го забравяй.
Когато се добереш до Сампака потърси Симон.
Той беше слуга на Килиан през всички онези години
и поддържаше контакт с Мануел по изпращането на парите
в Гвинея през цялото време.
Може да те свърже с някой, малко по-голям от теб.
Казва се Фернандо.
Не е трудно да се намери, защото местенцето е малко,
като тази долина.
Аз ще се погрижа тя да получи твоите пари.
Тя и децата й са добре благодарение на твоите записи.
18 януари 1954
Уважаема Каталина...
Гледах фасадата на нашата къща сякаш исках да запомня всеки детайл.
Килиан! Побързай!
Имаш още време.
Не се тревожи за мен, аз съм добре.
Да вървим.
Не останаха мъже в къщата ни.
Ако не беше толкова далеч.
6 000 километра са нищо, мамо.
По-нататък ще продължим със ските. По-добре да се сбогуваме сега.
Вземи го, ако изведнъж огладнееш.
Мамо, ще ми липсваш.
Пиши в този дневник, когато мислиш за мен.
Така ще мога да прочета всичко, когато се върнеш.
Благодаря.
Грижи се за брат си. - Разбира се.
Връщайте се по-скоро.
Сбогом, мамо.
Не разбирам защо на този език пишат едно, а произнасят друго.
Няма да ти се наложи да пишеш писма на нигерийците.
Ще подчертая това, което трябва да знаеш.
Хакобо, какво знаеш за живота в тази страна?
Нищо.
Нямам търпение да видя морето.
2 февруари 1954
Уважаема Каталина, до Гвинея остана съвсем малко.
На кораба се оказахме заедно с Мануел Руиз,
с когото се запознах в болницата в Санта Исабел.
Той ще бъде новия лекар на имението.
Не мога да дочакам да стигна до родното си място
и да открия отново Гвинея.
Истинската Гвинея. Ако нещо е останало от нея.
Какво ще кажеш?
Загуби дар слово ли?
Виждаш ли колко негри има? И всички са еднакви.
Като с овцете е, след няколко месеца ще започнеш да ги различаваш.
Татко.
Хакобо.
Добре дошъл в родината, синко. - Благодаря.
Как си?
Добре ли си?
Добре съм. Просто последния сезон
беше малко по-труден от очакваното.
Куфара е пълен с неща, които мама ти изпраща.
Сигурен съм, че нещата ще тръгнат на добре.
Добър ден.
Това са синът ми Килиан и Мануел, новия лекар на имението.
Добре дошли. Благодаря за пакетчето.
Първи урок, Килиан, охраната трябва да е доволна.
Давай им понякога цигари, уиски, яйца, каквото искаш.
Колкото са по-доволни толкова по-бързо ще дойдат, когато ти потрябват.
Достатъчно уроци и остави Осе да шофира.
На шефа няма да му хареса да види, че ти караш.
Гаруз ли... той дори няма да разбере, нали Осе?
Да вървим.
Всичко изглежда наред.
Защо един млад човек с обещаващо бъдеще като теб
е предпочел колонията пред Мадрид?
Второто ми призвание е ботаниката.
Бих искал да изуча местните растения и медицинското им приложение.
Не съм сигурен, че ще имаш време за това.
А ти, млади човече?
Тук ни трябват енергични и решителни хора.
Първите 15 дни ще учиш.
Наблюдавай приятелите си и прави като тях.
Ще се настаниш на участък Обсе с Грегорио.
Няма ли да е с мен в Якато?
Обсе работи лошо. Нов човек ще дойде добре.
Да, сеньор.
Дръж се с работниците властно, но справедливо.
Ако не решаваш проблемите правилно, ще загубиш уважението им.
Благодаря, дон Лоренцо.
Антон, кой му е слуга? - Симон, новия.
Не го отпускай иначе ще ти се качи на главата.
Това е всичко, успех. - Много благодаря.
Подчинявай се.
Заповядвам ти.
Ела тук.
Аз съм шефът. Аз съм шефът.
Работи.
Ти... работи!
Маса, барабана би, събуди се. - Идвам, един момент.
Идвам! Един момент!
Симон съм, маса, на ваше разположение. - Още е нощ.
Когато започне работата вече ще е ден.
След десет минути всички трябва да са строени отвън.
Ще ви помогна да се облечете. - Мога и сам.
Ще ви помогна. - Казах ти, че мога и сам.
Хайде, още минута и оставаш без пари за деня.
Успех, маса. - Виждаш ли оня тип до баща ти?
Това е Грегорио. - Добро утро.
Дръж се добре със сина ми.
Още един Ребалтуе. Скоро цялото семейство ще е тук.
Да вървим, татко, чао. - Имаш 20 мъже в бригадата.
Може да ги преброиш.
Моята болна, маса.
Всеки ден едно и също! Вечно си болен.
Наистина, маса, моя иска хинин.
Това е по-добро от хинина. Искате ли и вие?
А ти?
Отивайте на работа.
Лъжат, винаги лъжат, хайде. Само извинения и суеверия.
Защо мислиш, че брат ти носи палка?
Собственикът иска печалбите и нашата работа е да му ги осигурим.
Ти ще отговаряш за тия...
Змия, змия! - Какво, по дяволите?
Змия!
Качи се и я убий.
Качвай се!
От това ли се изплашихте?
От това?
Пострадалия да върви в болницата, а останалите в камиона и на работа.
Хайде, работи по-здраво!
Как е първият ден?
За какво са тези песни?
За да работиш и да не мислиш.
Какво, обичаш да гледаш ли? - Извинявай.
Не ме остави да свърша. - Дай ми нещо.
Не си го и помисляй. Този път не се брои.
Твоя не дава пари! - Махай се, пак ще те извикам.
Не се отделяй от пътечката.
Няма да изкараш и два часа в джунглата.
Килиан!
Не ме ли помниш?
Хулия. - Да.
Прости ми, изглеждаш толкова... - И ти си се променил откакто бяхме...
На колко? - По на десет години.
Толкова дълго не сме се виждали?
Как си? - Отлично, хайде.
Как са родителите ти? - Прекрасно.
Постоянно си обещавам да се върна в Пасолобино,
но все излиза нещо и още съм тук.
Винаги разпитвам Хакобо за планините ни.
И той ли се върна? - Да, но...
Всъщност ето го.
Здравей, Хулия, как си? - Здравей, ти как си?
Отлично, а ти?
Добре ли почина през отпуската? - Фантастично.
И никак не ти липсвах?
Добре, днес много бързаме, Хулия.
Да видим...
Родителите ми организират прощална вечеря за Дамасо, лекарят.
Защо не дойдете? Ще бъде весело.
Ще дойдем с удоволствие.
Идиот. - Прекрасно.
Какво не е наред? - Нищо.
Ще ти дам и това за ухапванията от комари.
Върши чудеса.
Благодаря. - Няма защо.
Хакобо.
Виж колко са щастливи.
Нямат търпение да си изхарчат заплатите в Санта Изабел.
А ние отиваме на тъпа вечеря, защото ти не можеш да казваш "не".
Хулия е очарователна. - Всички са очарователни, Килиан.
Докато не те гепят. Усмихни се.
Татко!
Закъсняхме ли?
Не, не, бях на балкона и когато ви видях слязох.
Изглеждаш страхотно. - Благодаря.
Избра правилното време да си тръгнеш, Дамасо.
От Кения и Белгийско Конго духа вятъра на независимостта
и скоро ще достигне и до Гвинея.
На кораба четох за движение на Мау Мау.
Защо не оставите политиката за друг път, моля?
Килиан, разкажи ми как са Мариана и Каталина?
Липсваме им.
Помогнете ми да убедя татко да си вземе отпуск.
Послушай сина си, Антон. Сигурно са много самотни там.
Нека да свърши сезонът.
Стига извинения, а избери дата.
Ти си баща и съпруг. Работата не е само в парите.
Приятно е да те гледа човек как ядеш, Хакобо.
Поздравления за готвача. - Не гледай мен.
Готвача седи срещу теб.
Хулия.
Извинете ме за секунда.
Извинете.
Хулита.
Дон Дамасо, с всички ли се сбогувахте? - Мисля, че да.
Наистина ли... с всички?
Познавам някой, който ще тъгува тази вечер.
Всички останали също!
Това не минава, без да остави следи.
Говорят за Регина, дългогодишна приятелка на Дамасо.
Той няма ли жена и деца в Испания? - Испания е много далеч.
Който тук е безгрешен нека пръв да хвърли камък по мен, нали падре?
Стой по-далеч от жените и пиенето, синко,
и здравето и портфейла ти ще са ти благодарни.
Да не говорим за душата.
Внимателно си избирай приятелите, младежо.
Благодаря, Хулия.
Ако не се познавахме от деца бих помислила, че те дразня.
Не, баща ми е. Мисля, че е нещо разстроен.
Да, и аз забелязах.
Маса Хакобо. Маса Хакобо.
Какво е станало?
Едни мъже правили парти в бараката
и започна бой с мачете.
Някой трябва да въведе ред. Има ранени хора.
Днес е събота и няма бели. Дори новия лекар го няма.
Дон Емилио, Генероса... Да вървим, Килиан, извинете.
Беше ми много приятно. - Първо работата, пак ще се съберем.
Да, да вървим, Килиан. - Побързайте.
Емилио ще закара баща ви. - Аз ще се погрижа за него.
Бъдете внимателни. - Пазете се, моля.
Благодаря за вечерта! Да вървим, Килиан.
Добра работа, Нелсън. - Как не те е срам.
Добре дошъл в нощта на Санта Изабел. Идваме, Анита Гуау!
Добър вечер, Хакобо!
Здравейте! - Виж кой е тук.
Липсваше ни, Хакобо. - И вие на мен, скъпа.
Това е брат ми Килиан. - Добре дошли, веселете се!
За това сме дошли! Вече пияни ли сте?
Виж, черен етикет. Отлично уиски, а е по-евтино от бирата.
Предимствата на свободното пристанище.
Давай след мен.
Хакобо - Анита Гуау!
Килиан, хайде.
От къде са всички?
Корисвенци, нигерийци, фан и ндове от реката Муни.
По малко от всякъде. - А Бубис?
Бубис няма, ако те загубят девствеността си ги наказват.
Тоест... - Виж кой идва.
Оба, Сабе... седнете на нашата маса.
Здравейте, момчета!
Къде беше? Липсваше ми.
Чух, че днес местните са изяли един капуцин.
Нещо сектантско ли е, чухте ли нещо?
Белите много ви е страх да не ви изядем
и все пак идвате тук, за да харчите парите си за нас.
Капуцинът е маймуна.
Пао, не ти ли провървя?
Тя отиде с един по-млад.
Какво да се прави? Значи ще пием.
Пийни с нас.
Ще танцуваме ли? Или ти не танцуваш?
Погледни ги.
Не им обръщай внимание. Отдай се на музиката.
Какво ти става? Страх те е да не те изям ли?
И ти ли... я ела тук!
24 април 1954
Мамо, Каталина, ние работим от зори до здрач.
Земята тук е толкова плодородна, че трябва да се прекопава всеки ден,
иначе какаото обраства в плевели.
Мануел изучава местните растения през свободното си време.
През почивните дни ходим в Санта Изабел с Дик и Пао,
приятели на Хакобо.
Още нямам приятели сред местните жители.
Въпреки че съм роден тук те ме гледат като поредния чужденец.
Може би с времето това ще се промени.
Тъгуващ за вас, син и брат! Килиан де Ребалтуе
Не може повече така. Всеки път е все по-лошо и по-лошо.
Емилио. - Килиан, как си?
Густаво? - Килиан?
Извини ме за момент.
Благодаря.
Очакваш ли някого?
Да, чакам.
Нелсън. - Нелсън?
Предполагам, че няма да закъснее, за да ви спаси от скучната вечер.
Не разбирам за какво говориш?
Тогава не е имало бой в имението, Хакобо.
Представям си за къде така бързахте.
Доколкото знам, Хулия, не си ми годеница, че да ме контролираш.
Хулия.
Да отидем да потанцуваме.
Прости ми за оня случай
и затова, че те настъпвам по краката.
Няма нищо. И аз не съм голяма танцьорка.
Не толкова добра като ония жени, но поне танца ще ти е без пари.
Хулия, не се сравнявай с тях.
Момчета, вие правите каквото искате и никой не ви осъжда.
А ние трябва да стоим вкъщи и да чакаме кога ще ви омръзне скитането
и ще си потърсите добра и вярна жена.
Как се наричат жените, които се държат като вас?
Всичко това е ново за мен. - Какво щеше да мислиш за мен,
ако всеки уикенд се раздавах наляво и надясно?
Този разговор е неприличен... - За жена ли?
Хулия.
Чакай малко, моля те.
Мануел. - Да?
Това е лекарят на имението.
Хулия е дъщеря на приятели на моите родители.
За мен е удоволствие. - Не сме ли се срещали преди?
Идвам тук в неделя, за да плувам и да играя карти.
Аз също идвам.
Искате ли нещо за пиене?
Благодаря. - Аз не, благодаря.
Не очаквах това от теб, Густаво! Достатъчно!
Емилио!
Гърбил съм се на тази земя, за да може семейството ми да живее добре.
Няма да позволя да бъда заплашван!
Вие сте колонизатори и рано или късно ще трябва да си отидете.
Стига, татко. - Неблагодарници!
Стига, погледни ме, достатъчно. Моля те.
Густаво, прости му. Просто той толкова обича този остров,
че полудява, когато го наричат чужденец.
Надявам се, че ще можеш да го разбереш.
Прости му, моля те.
Татко, не позволявай на политиката,
да провали толкова дългогодишно приятелство.
Да вървим. - Послушай я, моля те.
Да се прибираме вкъщи. - Да вървим, Емилио.
Татко, да си вървим вкъщи.
Тя е необикновено момиче.
Не сега, Симон.
Събуждай се. - Какво има, татко?
Казиното Санта Изабел...
Повече от месец си тук и само това знаеш за острова.
Няма да си пропиляваш живота като брат си, ставай... Осе ни чака.
Много ли пихте снощи? - Не точно.
Просто... не мога да си намеря мястото.
Липсва ми дома ми.
Това е твоят дом, маса Килиан.
Изглежда, че дойдохме навреме.
Това е самец.
Щом влезе в морето повече няма да се върне на сушата.
Когато им дойде времето ще се върнат женските,
за да снесат яйца. - Как намират пътя обратно?
Не трябва да се забравя мястото, където си роден.
Маса Антон, маса Антон, искаме бонбони!
Нямам... нямам.
Здравейте, здравейте!
Баща ти идва тук от време на време за нашите специални масла.
Те помагат при отпадналост.
Ела да те запозная с приятелите си.
Имам съобщение за маса Хакобо. Имам съобщение за маса Хакобо.
Здравей, имам съобщение за маса Хакобо.
Мога ли да ви помогна, мис? - Да, имам съобщение...
Защо е толкова тъмно?
Има проблем с електричеството. Паркирайте преди къщата.
Нигерийците са заели главния двор.
Благодаря.
Помниш ли онзи ден, когато...
Хулия.
Мануел, какво става тук?
Работниците са организирали лов за горски плъхове.
Лов... в тъмното? - Купонът е в двора.
Джунглата през нощта е пълна с мистерия, искаш ли да погледнеш?
Човече, какво правиш тук толкова късно?
Щях да ходя на кино и си спомних... - На кино ли?
Направила си голяма обиколка.
Да, спомних си, че Мануел ме бе поканил на лов.
Да вървим.
Искаш ли? - Благодаря.
Наздраве, татко. - Здравей.
Килиан.
Внимателно, момченце!
Много е вкусно.
Тук не е място за жена.
Хакобо, не бъди толкова старомоден.
Напомняш ми на Мариана в младостта й.
Как се справя дъщеря ми в болница? Много ли проблеми има с нея?
Не, тя се учи бързо. Мисля, че ще убедя Гаруз да я наеме.
Как е попаднало това в стаята ми?
Кой ти плати да я подхвърлиш? Кажи ми!
Кой ти плати, Симон?
На теб говоря. - Умару е!
Видях Умару да слиза стълбите и затова дойдох при вас.
Почисти ми стаята, веднага!
Хакобо, Хакобо!
Къде е Умару? - Там е.
Не го пускайте!
Не мърдай.
Какво правеше в стаята ми?
Какво казва? Какво казва?
Казва, че през цялото време е танцувал.
Донесете ми пръчката. Донесете ми пръчката!
Татко, не му пречи.
Дръжте го.
И ти го дръж. Дръжте го, казах!
Обърнете го.
Ако не ми кажеш истината, ще те бия.
Не знам, маса.
Кажи ми истината. - Не знам, маса.
Не знам, маса.
Достатъчно, маса, спри се. Момчето ще ти разкаже всичко.
Намерил е змийско гнездо между кокосовите палми.
Казал на маса Грегор, да я убие, но маса Грегор...
Поздравления. Сега си почти същия като мен.
Ще се справиш добре на острова.
Килиан. Килиан, какво ти стана... татко!
Погледни ме... Мануел! Отвори си очите, Килиан!
Къде съм?
Килиан, мислех че няма да оживееш. - Какво стана?
Какво мислиш? Гадината те ухапа.
Но щом се събуди значи опасността е минала.
Доста ни уплаши.
Хайде, хора! Хайде!
Мамо, Каталина, не мога да повярвам,
но първият ми сезон приключи.
И изглежда имаме най-добрата реколта от много години.
Хулия много се сближи с Мануел, лекаря на имението.
Няма да се учудя, ако скоро чуем сватбени звънчета.
Между другото, Осе днес ще ни води с татко на сватбата на дъщеря си.
Ще се опитам да го убедя да си вземе отпуск,
защото вие много му липсвате.
Как се казва зет ти, Осе? - Моси.
Как са се влюбили?
Какво толкова казах?
Той казва, че жената трябва винаги да е вярна на мъжа си.
Като пясъка на брега, обливан само от морето.
Пожелава им щастие и сила в пътешествието.
Тя моли Моси никога да не изостави жена си,
въпреки многото други жени, които може да има.
Откъде знаеш езика им, татко?
Прекарвам много време с тях
и съм виждал много подобни сватби.
Нека духовете благославят брака ви
с много деца.
Какво трябва да кажа? - Каквото поискаш.
Но бъди мил с нея. Тя беше много добра с мен и с теб.
Надявам се, че ще бъдеш много щастлива.
Да вървим.
Маса Килиан!
Какво има? Какво е станало, Симон?
Маса Антон.
Намерили го в безсъзнание в кабинета.
Сега спи, дадох му завишена доза морфин.
Завишена?
От няколко месеца той е на морфин за облекчаване на болката.
Килиан, баща ти е неизлечимо болен.
Не може да се оперира.
Въпрос на няколко дни е.
Съжалявам.
Ти знаеше ли?
Осе.
Той ме закле да не казвам нищо.
Сега е в Божите ръце.
Бог не изпраща болести.
Бог твори само прекрасни неща.
Болестите се изпращат от духовете на предците ни
когато не ги почитаме както трябва.
Тогава какво, по дяволите, правиш в болницата.
Защо не викаш духовете си в джунглата? - Хакобо.
Не може да се избегне неизбежното.
Тук поне може да облекчим болката му.
Чувствам се безполезен.
Виждам, как се грижиш за баща ми с любов,
на каквато аз не съм научен. Аз дори не смея да го докосна.
Ако твоя баща беше на легло какво би направила?
Бих помолила лекуващия лекар да го посещава по-често.
Татко.
Аз съм... Килиан.
Разхождах се в снега с баща си.
Скоро ще се върна при близките си.
Щом си болен защо не се върна вкъщи?
Помниш ли костенурките? - Да.
След като влязат в морето повече не се връщат на сушата.
Аз също си избрах мястото, където искам да умра.
Но мама...
Не искам тя да вижда безжизненото ми тяло.
Бог е решил аз да си отида пръв и съм му благодарен за това.
Какво да й предам?
Няма нищо, което тя да не знае.
Да... кажи й, че ще я чакам там, където отивам.
Виждал съм това място на сън, Килиан.
Онзи шаман ми отвори очите.
Животът е ураган, синко.
Покой, ярост...
И отново покой.
Татко.
Хакобо.
Хакобо, знам...
Знам, че моите думи не могат да те утешат,
но искам да знаеш, че съм до теб, ако имаш нужда от нещо.
Никога не прави повече така!
Аз съм сгодена за Мануел. - Но ти не го обичаш.
Половината си живот бягах след теб,
а ти трябваше да дочакаш Мануел, за да ми обърнеш внимание.
Ти ще съсипеш живота си, Хулия.
Твърде дълго те чаках, Хакобо.
Време ми е да започна да живея.
И ти трябва да направиш същото.
Хулия!
Страхувам се, че не мога да ти помогна.
Чичо ми има алцхаймер и вече не може да управлява бизнеса сам.
Баща ми почина преди няколко дни.
Как да кажа... не искам хората, които са им били близки да страдат.
Може би, ако ме свържете със Симон
ще мога да ги издиря.
Той е бил слуга на чичо ми и връзката между семейството ми
и жената, която се споменава в писмото.
Съдейки по датите, които споменахте,
не мисля, че той още работи тук.
Ако искате потърсете в архива на баща ми.
Може там да намерите това, което търсите.
Вие новата секретарка ли сте? - Не.
Търся документи от времето, когато баща ми е работил тук.
Вие сте дъщеря на колонист. - Служител в имота, не е същото.
Виждам, че не си губите времето. Намерихте ли нещо интересно?
Не много.
Сега ще затварям, но ако искате да се върнете просто ми кажете.
Инико ще ви изпрати до хотела, нали?
Преди мислех, че тук винаги има ярко слънце.
Така е, защото нищо не знаете за тази земя.
Мисля, че това, което знам е лъжа, защото ми казаха,
че Бубис са очарователни и гостоприемни хора.
Моят хотел е там.
Трябва да взема някого от летището.
Вече закъснявам. После ще те оставя в хотела.
Здравей. - Човече, какво става?
Как си? - Добре.
Добре?
Как вървят нещата? - Добре.
Здравейте, аз съм Лаха. - Кларънс.
Приятно ми е да се запознаем. - Искаш ли да седна отзад?
Не, аз ще седна там.
Какво те доведе в Малабо? Нека позная...
Доброволка си от някаква НПО? - Не.
Пратеник на ООН и ще пишеш доклад? - Не.
Бизнес дама, инженер... Инико, подскажи ми.
Изследовател. - Не, аз преподавам лингвистика.
Дойдох да оценя нивото на испанския, който се говори в Гвинея.
И как е? - Още не знам, току-що пристигнах.
Ти във ваканция ли си? - И да и не.
Как така? - Учех за инженер в Мадрид.
Тук имаме много нефт и газ, но го добиват само чужди компании.
Ако повече хора имаха моите възможности...
Извинете брат ми за маниерите му. - Той ти е брат?
Не ти ли е казал? - Не.
Той не е много приказлив, нали Инико?
Какво ще правиш довечера? - Нищо.
Тогава ти предлагам да видиш гостоприемството на Бубис в Малабо?
С удоволствие.
Ще ти хареса. - Добре.
Ще бъде много весело. - Извинете.
Проблеми ли имаш? - Не.
Не, извинете. - Да вървим, Кларънс.
Напомняш ми на някого.
Познавах го много отдавна.
Бъди внимателна. Може да намериш това, което търсиш.
Коя е тази жена? - Мама Сабе.
Мъжът с нея е неин син. Казват, че баща му е бял,
когото тя обичала, но после той я изоставил.
Как се казва сина й? - Клюки ли събираш?
Те са опасни хора. Не ти трябват проблеми с тях.
Да вървим.
Хайде, ще си прекараме добре!
Добре ли си? - Да, благодаря.
Не, благодаря.
Иди.
Тук е по-добре отколкото да стоя в хотелската стая.
Благодаря за поканата. - Не съм те поканил аз.
Не гледай... слушай.
Почувствай музиката...
Тук.
И тук.
Виждаш ли, не е толкова трудно.
В какво се замесваш, Кларънс?
За какво мислиш?
Времето ми тук изтича, а не съм намерила нищо.
Какво търсиш, кажи ми истината. - Баща ми почина преди няколко дни.
Мисля, че той е поддържал връзка с някого тук.
Дядо ми почина тук. Ходих на гроба му и там имаше свежи цветя.
Познаваш ли човек на име Симон, който сега трябва да е около 65?
Не, знаеш ли африканското му име?
Не.
Това пик Базил ли е?
Всъщност това е вулкан.
На Бубис се нарича Оваса.
Нигерийците му викат Биг Пико, а британците пик Кларънс.
Нали не знаеше, че си кръстена на африкански вулкан?
Изгаснал вулкан. - Спящ вулкан.
Само той си знае колко е жив отвътре.
Къде отиваме?
Това е изненада.
Какво чакаш? Излез.
Ще отидем нататък.
Какво ще кажеш?
Всеки декември хиляди морски костенурки
пресичат Атлантическия океан,
за да снесат яйцата си там, където са били родени.
Виж.
А това е Пазителят на острова.
Той защитава жителите на Урека.
Дар за Пазителя на острова.
Ела тук!
Аз лежах в затвора Черен бряг.
Защо те арестуваха?
Защото съм Бубис.
Арестуваха стотици.
Имах късмет и ме освободиха от затвора.
Други не оживяха.
Тук има твърде много неща, които не мога да разбера.
Баща ми и чичо ми вероятно са гледали как растат тези дървета.
Скоро няма да има кой да разкаже историята на палмите в снега.
Виж.
Дръж малко.
Тук не може да снимате. - Гаруз ми разреши.
Само за секунда.
Снимането е забранено!
Вече си тръгваме. Тръгваме си.
Прибери фотоапарата.
Да вървим, преди да сме се забъркали в неприятности.
Човека те видя да снимаш.
Може някой да познава Симон. - Достатъчно въпроси за днес.
Трябваше да започна от там.
Чакай. - Дай на мен...
Извинете. Извинете, ще го прибера.
Искам да ви питам нещо. - Бяло момиче!
Върви си в твоята страна. Не искаме бели хора тук.
Върви и не се спирай. Върви, върви.
Чуждестранни приятели ли имаш?
Отиваме си.
Достатъчно.
Аз ще говоря с него.
Казва, че имаш очите на хората от земята ти.
Всичко е наред! Всичко е наред!
Аз ще се оправя с това.
Кой е той?
Бил е слуга в имението по време на испанската колония.
Попитай го дали се казва Симон.
Разбирате ли ме?
Говорите ли моя език.
Той се е заклел никога повече да не говори твоя език, но те разбира.
Въпреки, че по-добре да не разбирах.
Какво каза?
Пита какво правиш тук.
Моят дядо Антон, баща ми Хакобо и чичо ми Килиан
са работили на тази земя много години.
Баща ми почина преди няколко дни
и аз дойдох да посетя гроба на дядо си Антон де Ребалтуе.
Познавахте ли го?
Той казва, че дядо му и твоя дядо са били добри приятели.
Моли те да предадеш поздрави на маса Килиан
и да му кажеш, че животът не е минал чак толкова жестоко
въпреки всичко станало.
Казва, че той ще се зарадва да го чуе.
Да, той ще се зарадва да го чуе.
Това, което кръвта е разделила, пак кръв ще го съедини.
Симон... - Да вървим.
Трябва да намеря Фернандо. - Да тръгваме!
Аз трябва да...
Кой е този Фернандо, когото търсиш?
Баща ми и чичо с години са изпращали пари в Биоко на някаква жена.
Тя е имала син от един от тях. Знам само, че се казва Фернандо.
В онези дни са кръщавали децата с испанско и африканско име.
Фернандо е разпространено име, но това е второто име на Лаха.
Виж.
Откъде имаш тази снимка? - Намерих я сред писмата на чичо.
Тази жена е майка ми.
Знаех си, че този ден ще дойде.
Килиан...
Времената бяха много тежки.
Благодарение на него ние успяхме да оцелеем.
Сега нямаше да сме тук без неговата помощ.
Мамо.
Значи Килиан е моят баща?
Духовете са решили, че е дошло времето
синовете ми да научат моята история.
Духовете? - Не си ли чувала гласът им, Кларънс?
Тогава защо си дошла в Биоко?
Чичо спря да пише... веднага след като дядо ми почина.
Това е и моя история.
Моля те.
Килиан си отиде у дома и остана там почти три години.
В това време много неща се промениха.
Боговете ме благословиха със син
и живота ми с Моси стана по-лесен
благодарение на този дар.
Бисапоо, Фернандо Поо 1957
Липсваше ми, дядо.
Ела да се запознаеш с тях.
Виж!
Но когато Килиан се върна
и ние отново се срещнахме...
имахме чувството, че сякаш цялото време на раздялата...
Поздравления. - Не го е имало.
Как се казва? - Инико.
На твоя език означава "Роден в трудни времена".
Мога ли?
Дори не знам как се казваш.
Казвам се Даниела Бисила.
Поздравления, Моси. - Благодаря, маса.
Килиан!
Само си помисли, слугата ми е син на вожда на Бубис.
Нали, Симон? - Ще видим за колко.
Ти какво ще кажеш, Осе?
И ти ли искаш независимост като Симон и Густаво?
Когато два слона се бият страда тревата.
Това само знам за политиката. - Да вървим?
Да вървим. - Да вървим, Симон.
Какво си, не се ли радваш да ме видиш? - Къде е брат ми?
Някъде наоколо е, още си търси. Всички му харесват.
А ти си моногамен, верен на една жена.
Делил съм те с други мъже и не ти дължа нищо.
Така заработвам за живота, но това не значи, че нямам чувства.
Покажи малко уважение!
Следващия кръг е от мен, дявол да го вземе.
Парите не са проблем.
Килиан.
Какво правиш тук? Какво е станало?
Каталина? Мама?
Не, те са добри. Изпращат ти поздрави.
Няма ли да ме прегърнеш?
Разбира се, дявол да го вземе.
Аз съм добре, всичко е нормално.
Просто през този сезон е по-тежко от планираното,
но се държа.
Стойте, където сте!
Ако някой се приближи ще му пръсна мозъка!
По-добре остави пистолета.
Сложи го долу.
Откога тук се карат за жени?
Вие никога повече няма да решавате вместо нас.
Ето го истинското лице на белите!
Всичко е наред, когато им се подчиняваш.
Изправете се!
Няма да ти стигнат патроните за всички.
Ние сме повече.
Грегорио.
Грегорио, остави пистолета.
Свали оръжието.
Ние ще те пуснем. Никой не иска кръвопролитие.
Пусни я.
В петък не пристигат кораби.
Дойдох на обяд със самолета.
Как така не те видях?
Когато дойдох ми казаха, че си на какаото
и затова отидох при Осе.
Когато се върнах ти вече беше тръгнал и ми казаха...
Говорих с Гаруз.
Сега, когато аз съм тук може да си отидеш до вкъщи за няколко месеца.
Няма да ти дойде зле малко почивка и чист въздух, Хакобо.
И аз се радвам да те видя, Килиан.
Много се радвам.
Юли, 1960
Това е, те ни оставят сами.
Започнах да си мисля, че няма да се върнеш.
Като гледам как са нещата тук мислех, че си заминал с Хакобо.
Не сме нужни на никого. - Той е от девет месеца в Пасолобино.
Ще се върне ли? - Не знам.
Довиждане. - Сеньора!
Нито ред за ставащото тук.
Нима колониите не интересуват никого. - Сигурно никого.
Татко, Франция и Англия освободиха колониите си.
С Испания ще е същото. - Вече никой не си знае мястото.
Дай ми го.
Благодаря, Генероса. Какво прави Мануел?
Добре е, всичко е наред. - Да?
След работа в болницата ходи по селата.
Затова се тревожа, но е добре.
Хулия? Хулия!
Хулия.
Какво има? - Падре Рафаел.
Обади се притеснен в болницата.
Казва, че в църквата отишъл тежко ранен човек.
Казал, че ви е приятел... Густаво.
Густаво?
Но те го арестуваха преди месеци.
Трябва да му помогнем, но Гаруз не трябва да разбира.
Килиан, ще ни закараш ли?
Да вървим.
Добър ден. - Откъде идвате?
Ходихме при падре Рафаел
и отиваме към Сампака. Има ли някакъв проблем?
А тя?
Тя е сестрата на плантацията. Има един много болен човек.
Мислим, че ще умре и затова ходихме при падре Рафаел,
да го помолим да му даде последно причастие.
Не ви съветвам да напускате Сампака.
Кой го е направил?
Може да е всеки.
Испанските войници, за да дадат пример на другите...
Или някой местен вожд, считаш го за опасен противник.
Никой вече не е в безопасност тук.
Още превръзки, моля.
Какво му говориш?
Че е толкова страшен, че духовете няма да го вземат такъв.
Когато свърша с него той сам ще реши да умира или не.
Хулия, върви си във вкъщи.
Не се тревожи, аз ще остана.
Сигурен ли си?
Добре, но спя леко.
Обади ми се, когато Бисила свърши, моля те.
Килиан.
Тук ще е по-безопасно за него.
Ти свърши добра работа.
Благодаря, и ти помогна.
Всеки би направил същото. - Не.
Не всеки.
Ела.
Трябва да се връщаш.
Това сигурно е Мануел.
Късно е.
Добър вечер.
Съжалявам, че трябваше да се занимаваш с това... как е той?
Добре е, сега спи.
Може да си вървиш, аз ще се оправям вече сам.
Благодаря много, Бисила.
Знаех го от момента, когато за пръв път чух гласа ти.
Като че ли говореше с част от мен,
която не знаех, че съществува. Беше като заклинание.
Какво направи с мен, Бисила?
Тялото ми не е девствено.
Но сърцето ми е.
Ще ти го дам.
За какво е онази песен,
която пееше при реката?
За изворите, които неочаквано пробиват земята
за да се превърнат в реки.
За потоците, които се разделят, за да се съберат отново.
За морето, което ни приема всички накрая.
За жизнения път.
За съдбата.
Защо плачеше?
Защото не можах да избера своя.
В детството ми разказваха страшни истории
за наказанията на жените прелюбодейки.
Провесвали ги от дърветата с камъни вързани за краката.
Заравяли ги до шията, за да ги изядат дивите животни.
Няма да позволя да ти се случи нищо лошо.
Ще трябва да бъдем много внимателни, Килиан.
Това ще бъде нашата тайна.
Не трябва да се надяваме на нещо повече.
Аз винаги ще бъда с теб. Винаги.
Ще се видим по-късно!
Не знам вече какво да измисля.
Вчера Симон ме попита грубо какво ме боли този път.
Да... и каза ли му какво те боли?
Там не ме боли.
Не? - Не.
Много добре го произнесе.
Наистина ли? - Да.
Сега е мой ред.
Това са моите очи... моят нос...
Моите устни.
Моите гърди.
Моят гръб.
Моята талия.
Моето дупе и моите бедра.
Не са чак толкова хубави.
Моите не са наполовина хубави като твоите.
Декември, 1963
Фернандо Поо гласува против независимостта,
но с много малка разлика. Само въпрос на време е, Килиан.
Рано или късно ще трябва да си ходим. - Мануел, не бъди песимист.
С Густаво в съвета имаме приятел в новата партия.
Не бих разчитал на това. - Ти какво мислиш, Килиан?
Не ме интересува кой е на власт.
Надявам се всичко да си остане както беше.
Нали, Исмаел, тук сме си добре? - Маса Килиан.
Какво е станало, Симон?
Пристигна телеграма.
Лоши новини.
Какво има, Килиан? Нещо с Хакобо ли?
С Каталина.
Болна е и няма шансове да се подобри.
Молят ме да се върна вкъщи, за да се простя с нея.
Уважаема Каталина...
Гледах фасадата на нашата къща сякаш исках да запомня всеки детайл.
Мама дойде и стисна силно за ръката.
Вървяхме трудно хванати за ръка
с куфарите и ските.
Снегът стигаше до колене ни.
Бързо настигнахме Хакобо.
Ти замръзна много и аз те топлех.
Вървяхме по заснежените пътища.
Хълмът бе покрит със сняг.
Ти беше много тъжна.
Всички се опитвахме да сдържаме сълзите и да контролираме емоциите.
Точно тогава ти ми подари този дневник.
Килиан!
Имаш поща! От Африка!
Да не си полудял? Това е болница!
Болница за работниците от плантацията!
Не си пъхай носа в тази работа!
Какво се е случило? - Това е предупреждение!
Как си? - Добре.
Как е майка ти?
Не мога да кажа, че е добре,
но имаше време да свикне с това.
Поне Килиан ще остане още малко с нея.
Кога ще се върне?
Какво, не се ли радваш да ме видиш?
Не ставай глупав, Хакобо, разбира се, че съм щастлива.
Какво? - Нищо, просто...
за теб е необичайно да показваш пред хората своята...
уязвимост.
Може да се променям.
Мен не можеш да ме заблудиш, Хакобо. Съжалявам, не можеш.
Ти никога няма да се промениш.
Срещнах необикновено момиче.
Казва се Кармен.
Не я познаваш, тя не е от Пасолобино.
Радвам се за теб. Наистина.
Въпреки, че не мога да кажа същото за нея?
Бедничката, какво само я чака.
Как върви с Мануел? - Много добре, той е добър съпруг.
Виждаш, че вече имаме две малки деца.
Кой можеше да си го помисли преди няколко години?
Много съм щастлива.
Всичко е наред, миличък. Тихо, тихо.
Тихо... - Добре, ще ви оставя на спокойствие.
Изглежда малкия е гладен.
Не можеш да ме заблудиш, Хулия.
Върви си.
Какво имаме тук...
Една млада дама сама толкова късно?
Сигурно си търси някого.
Оставете ме да мина. Аз съм сестра и ме чакат в болницата.
Много ти провървя.
Искаш ли да те закарам?
Не.
Не, не...
Млъкни, млъкни!
Хакобо... Хакобо!
Млъкни, млъкни...
Хакобо, Хакобо...
Стига, моля ви. Извинете.
Съжалявам, аз...
Това не е твоя вина, Кларънс.
И никой не ви помогна?
Никой ли?
Бисила.
Никой не трябва да разбира.
Чуваш ли ме? Чуваш ли ме?
Никой не трябва да разбира.
Дръпни я силно. - Страх ме е да не те заболи.
Не се страхувай. Така ще я наместиш.
Спри, спри, спри.
Килиан.
Хакобо!
Сифилис.
Как може да е хванал сифилис, Мануел?
Ще остане с нас три седмици и то, ако лечението върви добре.
Но ще трябва да взема лекарства най-малко още три месеца.
Сега, ако не си против, имам още работа.
Давайте, по-бързо, по-бързо! Темпо, темпо!
Бързо, нямаме цял ден.
Какво се е случило с теб?
Удари ме един пикап.
Брат ми е много зле, трябва да му помогнеш.
Прекрасно знам какво му има на брат ти.
Надявам се да умре. - Бисила...
Познавате ли ги?
Двама бели убити по старинния начин.
Сега ще кажат, че духовете не искат бели на острова.
Като че ли и без това са ни малко проблемите.
Килиан, предупреди брат си да внимава.
Някой ще ми каже ли какво става?
Излезте.
Симон.
Мислех, че сме приятели.
Нищо не разбирам.
Наистина... чух, че е станало нещо, докато бях в Пасолобино.
Нещо свързано с Дик и Пао.
И брат ми ли?
Бисила...
Осе, кажи ми, че не е вярно.
Моси знае.
Аз му казах, че видях Дик, Пао и Хакобо заедно онази нощ.
Нека Моси да направи това, което е длъжен.
Ако се опиташ да го спреш той ще разбере за теб и Бисила
и тогава и двамата ще ви обесят на едно дърво.
Ако наистина я обичаш не се намесвай.
Хващайте се на работа!
Най-после!
Как я караш?
Това не е заразно. Прегърни ме, човече.
Не си ли чул?
За Дик и Пао.
Да не са хванали същото като мен?
Намерили са ги обесени на дърво.
За това, което са направили.
В което ти също си участвал.
Толкова се бях напил, че не помня как съм си легнал.
Престарах се с ибога...
Какво се случи онази нощ?
Не мога да си спомня, Килиан. И не е твоя работа.
Знаеш ли коя е била тя? - Какво значение има коя е била?
Какъв е проблемът, че не си платих ли?
Какво правиш, Килиан!
Не, не, спри!
Ти си изнасилил жена.
Изнасилил си я!
Дъщерята на Осе... моята жена.
Хакобо, моята жена!
Трябва сам да те убия.
Ще те боли по-малко, отколкото това, което ще ти направи Моси.
Килиан!
Трябва да говоря с баща ти.
Какво си мислеше, пресичайки гората сам през нощта?
Ти си единственият ми приятел тук и трябва да ми помогнеш.
Какво е това?
Това е нещо, което трябва да кажа.
Аз знам всичко.
Много съжалявам.
Моля за прошка
от теб и твоите предци.
От името на брат ми
и моите предци.
Моля за прошка всички жени,
които са били унижавани
от мъже като мен.
Заклех се
никога да не те изоставя.
И няма да те оставя.
Само ако ти самата
не ме помолиш.
Имам нужда от време, Килиан.
Нямаме време.
Бисила.
Утре е петък.
Вечерта всички ще са в Санта Изабел.
Тук няма да има никого.
Ще отидем ли довечера в Санта Изабел?
Какво става с тази таратайка?
Спри, спри, отбий там.
Какво й стана?
Не разбирам нищо от двигатели.
Ти, ти и ти... там, а ти и ти в оная!
Кажи на Максимилиано да изпрати Валда. И по-живо.
Заминавай!
Минавай.
Хакобо, аз съм Килиан.
Килиан! - Успокой се.
Моси е тук, Килиан. Моси...
Килиан...
Килиан.
На кого е този пистолет?
На Грегорио.
Махай се от моя остров.
Побързай.
Няма ли да ме изпратиш?
Заминавай.
Веднага.
Килиан, погледни ме.
Върни се вкъщи.
Още имаш време да започнеш живота си отново.
Косата ти.
Тази картина е постоянно пред очите ми, Килиан.
Не мога да я забравя.
Моси нямаше родители.
Никой няма да вземе Инико. Ще го оставя с майка си
и ще се преселя в хижа край града.
Никой не трябва да ме вижда за известно време.
След това ще мога да изляза, ще бъда свободна и ще правя каквото искам.
Обещай ми, че през това време няма да се опитваш да ме видиш.
Колко дълго?
Година.
Толкова му трябва на какаовото дърво, за да цъфне.
Нямаме толкова време, и ти го знаеш също като мен.
Килиан...
Вече съм ти го казвала и ще го повторя.
Винаги ще бъда до теб.
Въпреки, че ти няма да ме виждаш.
Санта Мария забива под гредата.
Следва първото обръщение на президента към нацията.
Провъзгласявам Република Екваториална Гвинея
и първия конституционен президент ще бъда аз.
Да живее Република Екваториална Гвинея!
Килиан, знаеш ли нещо за Грегорио? - Не.
Мислехме, че се е върнал в Испания, но нещата му си стоят в стаята.
Включително паспорта му.
Не знам нищо за него.
Повече нямам сила да защитавам испанците.
Бъди внимателен, Килиан.
Приятел!
Изглеждаш уморен. Качи се, ще те закараме.
Предпочитам да повървя.
Влизай.
Достатъчно, почини си.
Този гроб беше за брат ти.
Ти ще платиш заради него.
Защо не замина с него?
Трябва да ти върна това.
Вие белите хора сте нищо без тях.
Да не сте полудели?
Този човек е невинен.
Той не уважаваше нашите закони. - Това не е вярно.
Знаеш, че не той изнасили Бисила. Тя го обича.
Сега пази траур, за да се събере отново с него.
Хакобо отне от Бисила "ривалариота",
а ти искаш да я лишиш и от "риваларикале" ли?
Ще ти дам време докато Бисила завърши траура.
След това и двамата трябва да се махнете,
иначе знаеш какво те чака.
Симон, да ми моля те, онази хартия.
Знаеш ли какво е това?
Това е "елебо".
Той прогонва лошите духове.
Бисила ми го изпрати, когато бях в Испания.
Искам да те помоля за една услуга.
Не е нужно да работиш тяхната работа.
Спя по-добре, когато се уморя.
Първия път, когато те видях в плантацията
изглеждаше като изгубен и не знаеше какво да правиш.
Попита ме "за какво е песента" и аз ти казах "за работа".
Да работят, за да не мислят. Сега разбирам.
Някои от тях с години не виждат жените си.
Сега аз станах един от тях.
Бях момиченце, когато пристигнахме тук.
Това е моят дом.
Единственият, който познавам.
Не плача, защото сълзите ми отдавна са пресъхнали.
Прекрасно разбирам защо не искаш да се върнеш с нас,
но тук е опасно.
Падре Рафаел също заминава.
Дори Нелсън и Оба разбраха, че тук не трябва да се остава.
Няма да ме накараш да променя решението си.
Обещал съм, Хулия.
Знам и не се каня да те убеждавам.
Повиках те, за да те попитам нещо.
Би ли премислил, ако тя се съгласи да дойде с нас?
Сеньора.
Те са тук.
Чакай малко.
Инико!
Той е прелестен.
Здравей, Бисила.
Как си?
Казва се Фернандо Лаха.
Мога ли?
Това ще бъде нашата тайна.
Бъдещите му братя и сестри няма да забележат разликата.
Аз повече не мога да имам деца.
Две са ни достатъчни.
Сега нищо не ни пречи да сме семейство, ако ти пожелаеш.
Искам.
Почакайте малко.
Извинете.
Извинете ме.
Бисила. - Хулия!
Килиан.
Ще се видим скоро.
Благодаря.
Какво има?
Ти си гвинейка и не може да заминеш.
Тази жена е съпругата ми. - Покажете ми документи.
Падре! - Документите.
Аз съм отец Рафаел, свещеникът на Св Изабел.
Документи им изгоряха при размириците. Аз ги венчах, тя е испанка като нас.
Децата от испанец и гвинейка са гвинейци, а не испанци.
Те не могат да пътуват.
Тя е испанска, а не гвинейка.
Тя може да замине, но детето е гвинейче и ще остане тук.
Вие решавате дали оставате или заминавате.
Ти по-добре се качи на кораба.
От Испания ще ги изтеглим, чрез посолството.
Те са моето семейство и не тръгвам без тях.
Тогава разчистете пътя! Махайте се!
Минавайте!
Ставай, ставай. Добре ли си?
Бисила, добре ли си?
Назад! Затворете вратите.
Хайде, да вървим!
Назад!
Давай, давай, давай, давай!
Килиан!
- Сядай долу!
Оба! Килиан!
Нелсън... Помощ!
Моля ви! Нелсън!
Да вървим.
Килиан! Килиан!
Рано или късно, те ще се върнат за нас.
Няма да ни разрешат да живеем заедно.
Може да не ни разрешат да живеем заедно,
но не могат и да ни разделят.
Вече мога ли?
Не, още е рано.
Сега може.
Твой ред е, съблечи се.
Ние имаме два вида брак.
"Ривалариота"... когато се купува девственост.
Той ме свързваше с Моси.
Но имаме и "риваларикале".
Брак по любов.
Той не се признава от закона.
Само от нас... хората. Нямаме жрица,
но Пазителят на острова може да ни бъде свидетел.
Ако го искаш.
Искам го.
Първо трябва да кажа аз.
Обещавам...
че ще ти бъда вярна винаги
в сърцето си.
Аз какво трябва да кажа?
Трябва да се кажеш, че няма да се откажеш от тази жена,
независимо, че може да имаш много други.
Няма да те оставя за нищо на света.
Най-малкото в сърцето си.
Светът около нас се рушеше...
Но в Бисапоо ние можехме свободно да живеем и да се обичаме.
И това беше най-важното.
Не знаехме колко ще продължи това щастие.
И то не беше дълго.
Скоро Бисапоо изгоря
и всички испанци трябваше да напуснат острова,
по указ на Масиас.
За да не се върнат никога повече. - Маса, елате да се снимаме.
И въпреки това, тези дни бяха най-щастливите в живота ми.
Достатъчно, за да предадат смисъл на целия ми останал живот.
Бисила...
Тя ми даде още един подарък за теб, чичо Килиан.
Надявам се, че ще мога да го направя правилно.
Запомних всичко едно към едно, както тя ме научи.
ПАЛМИ В СНЕГА
превод и субтитри Ivon