МИСУРИ, ЗЕМЯ 1980 ГОДИНА
Хайде, бързо, мила моя. - По-спокойно.
Къде ме водиш? - Бързо.
Виж. - Красиво е.
Мислех, че няма да вирее на тази почва, но сгреших.
Скоро ще бъде навсякъде. Из цялата вселена.
Не знам за какво говориш, но думите ти ми харесват.
Сърцето ми ти принадлежи, Мередит Куил.
Не мога да повярвам, че се влюбих в извънземен.
34 ГОДИНИ ПО-КЪСНО
СУВЕРЕННАТА ПЛАНЕТА
Време е за купон, задници!
Скоро ще дойде. - Негова загуба.
Не беше ли по мечовете? - Наеха ни, за да убием чудовище,
зареждащо се с батерии, а ти искаш да ползвам меч?
Просто ти беше по мечовете, а аз по оръжията.
Но явно нещата са се променили. Не знаех.
Дракс, защо не носиш униформата?
Боли ме. - Моля?
Имам чувствителни зърна.
Болят го зърната? Боже! - Ти какво правиш?
Поправям го, за да слушаме музика докато работим.
Това не е важно. - Куил държи на това.
Тук съм съгласен с Дракс. В момента това не е приоритет.
Добре, Куил. - Сериозно, Дракс е прав.
Разбирам те. Наистина си сериозен.
Виждам как намигаш. - Пак ли използвам лявото око?
Аз съм Грут. - Не ти се подиграват.
Леле, майко.
ПАЗИТЕЛИ НА ГАЛАКТИКАТА VOL. 2
В ролите: КРИС ПРАТ
ЗОУИ САЛДАНА
ДЕЙВ БАТИСТА
ВИН ДИЗЕЛ
БРАДЛИ КУПЪР
Грут!
Пази се, Грут! Ще се нараниш!
Със специалното участие на: СИЛВЕСТЪР СТАЛОУН
и КЪРТ РЪСЕЛ
Не, не! Изплюй го! Хайде!
Отвратително!
Кожата на звяра е твърде дебела. Ще го разпоря отвътре.
Не, Дракс! Почакай малко!
Какво прави? - Кожата на звяра била твърде дебела.
Глупости. - Опитах се да го предупредя.
Кожата е еднакво дебела както отвътре, така и отвън.
Знам го.
Има рана на врата. Рокет, разсей го.
Ей, морска маймуно! Ето ме!
Внимавай, Куил!
Да! Успях сам-самичък да убия чудовището!
Какво?
Как им викаха? - Анулаксни батерии.
Харбуларни.
Не казах това. Но струват много пари.
Ето защо суверенните ни наеха. Мерети си приказките, обидчиви са.
Ако ги засегнем, наказанието е смърт.
Благодарим ви, Пазители, че рискувахте живота си.
Не можехме да застрашим нашите граждани.
Всеки тук е проектиран според нуждите на обществото.
Физически и психически перфектен.
Контролираме ДНК-то, създавайки ги в капсули.
Аз предпочитам да правя хора по старомодния начин.
Може някой ден да ми дадете урок.
Използвайки архаичния начин на нашите предци.
За научни цели. - За мен ще бъде чест.
След като е в името на науката.
Иначе не бих. Не си падам по случайни...
Обещахте ни нещо в замяна на услугите ни.
Доведете я и ще си тръгнем.
Семейно събиране. - Разбрах, че това е сестра ви.
Интересува ме единствено цената на главата й.
Заловихме я докато се опитваше да открадне батериите.
Правете каквото желаете с нея.
Благодарим ви, жрице Аиша. - Каква е вашата история, г-н Куил?
Майка ми е землянка. - А баща ви?
Знам само, че не е от Мисури. - Виждам го у вас.
Необикновено родословие.
Хибрид, който изглежда доста дързък.
Казаха ми, че сте тънкообидни тъпанари.
Хич не е вярно.
Пак ли използвах другото око? Исках да го кажа зад гърба ви.
Радвай се, че не ни убиха. - Не думай.
Искаш ли да си купиш батерии?
Да откараме плешивката до Ксандар и да си вземем парите.
ГОТИН МИКС ВТОРА ЧАСТ
Нещата, които каза за баща ми.
За каква се мисли? - Чувствителен си на тази тема.
Не съм. Просто не знам какъв е.
Извинявам се, ако е изглеждало сякаш флиртувам с жрицата.
Не беше така. - Не ми пука.
Напротив, затова се извинявам. Съжалявам.
Гамора не е за теб, Куил.
Промъкваш се като нинджа. - Има два типа хора.
Такива, които танцуват и такива, които не танцуват.
Срещнах моята любима по време на митинг.
Всички в селото танцуваха, освен нея - моята Овет.
Веднага разбрах, че тя е жената за мен.
Не потупваше с крак дори при най-мелодичната песен.
Никакво движение. Някои мислеха, че е мъртва.
Звучи много секси. - Възбуждаше някои мои части.
Разбрах те. Аз танцувам, а Гамора - не.
Трябва да намериш жена, която е жалка, също като теб.
Гладна съм. Подай ми плода. - Не, все още не е узрял.
А и те мразя. - Мразиш ме?
Остави ме сама и взе камъка за себе си.
А накрая излезе героиня. Скоро ще се освободя и ще те убия.
Кълна се. - Не.
Ще прекараш остатъка от дните си в затвора, мечтаейки да ме убиеш.
Странно. Приближава ни суверенен кораб.
Защо ни преследват? - Рокет открадна батериите.
Пич! - А, да.
Нищо не е откраднал. Нямам идея защо ни следват.
Какво си мислеше? - Беше толкова лесно да ги гепя!
Това ли ти е причината? - Видя как ни говори жрицата.
Дадох й урок!
Не знаех, че си такъв алтруист.
Жалко, че суверенните не са схванали идеята ти
и искат да ни убият. Говорех саркастично!
А защо не използва саркастичния тон? Сега изглеждам глупаво!
Може ли да се карате, след като се спасим от космическата атака?
Идват още! - Супер! Убива ми се.
Никого няма да убиеш. Корабите се управляват дистанционно.
По дяволите!
Какво става, адмирале?
Жрице, батериите са силно запалими
и могат да унищожат цялата флота. - Предадоха ни.
Наехме ги, а те откраднаха от нас.
Това е тежко престъпление.
До всички командни центрове.
Убийте ги.
Коя е най-близката обитаема планета?
Берхарт. Един. - Колко скока са ни нужни?
Но входната точка е на 47 скока разстояние.
Трябва да минеш през квантовото астероидно поле.
Куил, за това е нужно да си най-великият пилот на вселената.
За наше щастие... съм. - Съм.
Какво правиш? - Пилотирам кораба от 10-годишен.
Аз съм създаден, за да управлявам космически кораб.
Създаден си да бъдеш гъз! - Спрете!
Довечера, докато лежиш в леглото си,
под възглавницата си ще откриеш нещо меко.
И то ще е защото ще ти сложа лайно!
Изсереш ли ми се, ще те обръсна. - Няма да е моето лайно.
А на Дракс.
Моите акита са големи.
Можем да умрем, а вие обсъждате това?
Кучи... - Пич! Сериозно ли?
Нека да...
Идиоти! - Така е, като пилотира Куил.
Корабът им е още по петите ни.
Нямаме оръжия.
20 скока до пристигане.
Дръжте се.
Не е узрял.
СКАФАНДРИ ЗА СПЕШНИ СЛУЧАИ ИЛИ ЗА ЗАБАВЛЕНИЕ
Давай, Зайлък. Ще се справиш!
Да! - Точно така!
15 скока.
10 скока!
Умри, космически кораб такъв!
Много си зле, Зайлък. - Типично.
Остават 5 скока!
Мамка му... Заобиколиха полето!
Някой унищожи корабите ни!
Моля?
Кой?
Един скок!
Какво е това? - На кого му пука?
Ето във входната точка! Давай!
Мъж е.
Боже мой. Все още е навън?
Сложи си колана, Грут!
Пригответе се за много лошо приземяване.
БЕРХАРТ
Това беше невероятно!
Да!
Вижте!
Къде е другата половина на кораба ни? - Корабът ми.
И двамата можехте да ни пренесете през полето,
ако мислехте с мозъка си, вместо с оная си работа!
Ако си държах оная работа, със сигурност щях да приземя кораба.
Едва не загинахме заради твоята арогантност.
Защото открадна анулаксните батерии.
Наричат се харбуларни. - Глупости!
Знаеш ли защо го направих, отворко? - Не.
Направих го, защото исках! - Тъпанар.
Защо го обсъждаме? Малкият мъж ни спаси.
Колко малък? - Ей толкова.
3-сантиметров мъж? - Вероятно отблизо ще е по-голям.
Нарича се зрение, миеща мечко! - Не ми викай така!
Съжалявам, прекалих.
Исках да кажа вмирисано мече.
Това по-добре ли е? - Не знам.
Много по-гадно е. - Кучи син!
Писна ми от вас! - Отдръпни се.
Някои ви е последвал.
Пусни ме, ще ви е нужна помощ. - Не съм глупава, Небула.
Глупава си, защото отказваш помощ. - Ще нападнеш веднага, щом те отвържа.
Няма. - Научи се да лъжеш по-добре.
Сигурно е малкият мъж.
След толкова много години, най-сетне те намерих.
Кой си ти, по дяволите?
Реших, че добрият ми външен вид ще ме издаде.
Казвам се Его.
Аз съм твоят баща, Питър.
КОНТРАКСИЯ
Знаеш какво казват - не ти ли върви, паток под ръка си вземи.
Йонду!
Слез долу!
Накрая се ожених за нея. Казах й: "Алита, обичам те,
но ти хлопа дъската". Така си и остана.
Не можах да й се доверя. - Стакар.
Отдавна не сме се виждали.
В това заведение май ходят всякакви отрепки.
Стакар. - Тук има 100 мародерски фракции.
Току-що изгуби 99 от тях, понеже обслужваш тоя.
Моля ви, сър. - Разкарай се.
Върви в ада!
Не ми дреме какво мислиш за мен!
За какво ни следваш? - Изслушай ме.
Не! Ти предаде кода! Опустошителите не се занимават с деца!
Вече ти казах! Нямах представа какво става.
Не си искал да разбереш, понеже си пълнеше гушата.
Настоявам за място на масата. Аз също имам права.
Но когато умреш, няма да чуеш Рогата на свободата, Йонду.
И Цветовете на Оргорд никога няма да бдят над гроба ти.
Ако смяташ,
че изгнанието ти ми доставя удоволствие,
грешиш.
Ти предаде всички ни.
Жалка работа.
Куил ни предаде, а Йонду го остави да си иде.
Следвахме го, защото не се страхуваше да стори необходимото.
Но сякаш се е размекнал.
Тогава защо шепнеш? - Знаеш, че съм прав.
Внимавай какви ги дрънкаш за капитана ни.
Тая коя е?
Йонду Удонта. Имам предложение за теб.
Когато майка ти почина, наех Йонду да те прибере.
Но вместо да те върне, той те задържа.
Нямам представа защо.
Ще ти кажа.
Бях мършаво момче, което можеше да се провира на всякакви места.
Улесняваше краденето. - Оттогава насам те търся.
Мислех, че Йонду ти е баща. - От толкова време сме заедно,
а ти си смятал, че Йонду ми е кръвен роднина?
Че вие сте си лика-прилика! - Той е син!
Не ми е баща! Той е човекът, който ме отвлече.
Пребиваше ме от бой и ме заплашваше да ме изяде.
Да те изяде? Кучият му син.
Как ни откри? - На мястото, на което живея,
чухме за мъж на име Стар Лорд. Искаш ли да ми дойдеш на гости?
Сътрудниците ти също. Дори маймуната с продълговата муцуна.
Никога не си виждал подобно място.
Ще ти обясня и за специалния ти произход.
Най-сетне ще бъда бащата, който винаги съм искал.
Извинете ме. Отивам да пусна една вода.
Не му вярвам.
Да се разходим.
Аз съм Мантис.
Какво правиш? - Усмихвам се.
Чух, че това кара хората да те харесват.
Не и ако се хилиш така. - Израснах сама на планетата на Его.
Не разбирам тънкостите на социалното общуване.
Може ли да погаля домашния ти любимец?
Да.
На това му се вика лоша шега.
Много ми хареса! - Дойде ми на момента.
Стига! Не може просто да се появи след толкова години
и да каже, че ми е баща. Може да е капан.
Много хора ни искат мъртви. - Знам, но...
Помниш ли историята, която ми разказа за Зарду Хаселфрау?
Кой? - С вълшебната лодка.
Дейвид Хаселхоф? - Да.
Имаше говореща кола. - Защо?
За да му помага да се бори с престъпността.
Като малък си носел снимката му и си казвал на децата,
че ти е баща, но пътува често. - Обикаля Германия с групата си.
Бях пиян, когато ти го разказах. Защо го обсъждаме?
Обичам историята. - Мразя историята! Жалка е.
Гледах как децата си играят с бащите си.
Исках го и за себе си. - Това искам да кажа, Питър.
Ами ако този мъж наистина е твоят Хаселхоф?
Слушай. Ако се окаже, че е зъл...
Просто ще го убием.
Оставяте ме с тази лисица? - Не е лисица!
Ако направи нещо подозрително, я гръмни.
Само за няколко дни. Ще се върнем преди Рокет да поправи кораба.
Ако суверенните дойдат? - Не знаят къде сме.
Не искам да се разделяме.
Звучиш като стара бабка. - Защото съм мъдър?
Защо си с толкова много багаж? - Не искам Грут да ми пипа нещата.
Дано баща ти не е същият кретен като теб, сираче.
Искаш всички да те намразят ли? Получава се.
Мога ли да ти задам личен въпрос?
Никога не са ми задавали такъв. - За какво служат антените ти?
За какво служат? - С Куил се обзаложихме.
Не биваше да й казваш. - Според мен ти помагат,
когато искаш да минеш през врата, която е твърде ниска.
Антените ще попречат да се удариш. - А ако служат за нещо различно
от предотвратяване на удар от врата, аз печеля.
Не са за врати.
Мисля, че имат връзка с емпатичните ми способности.
Например? - Усещам чувствата на хората.
Четеш мисли? - Не, телепатите го умеят.
Емпатите усещат чувства.
Емоции.
Може ли? - Добре.
Усещаш любов.
Да, може да се каже, че изпитвам привързаност към всички.
Не! Романтична любов, сексуална.
Глупости. - Към нея.
Не е вярно.
Каза на всички най-съкровената ти тайна.
Малко преиграваш. - Сигурно умираш от срам!
Искам и аз! И аз!
Никога не ми е било толкова забавно.
Не е смешно.
Не ме пипай, иначе ще ти строша ченето.
Мога и да влияя на емоциите. - Как така?
Мога да превърна тъжен човек в доволен.
Инатлив човек в услужлив.
Но най-вече помагам на господаря си да спи.
Нощем лежи и мисли за потомството си.
Пробвай се на мен.
Заспивай.
Обожавам тази песен.
Там!
Не си толкова корав без играчките си, а?
Давай!
По дяволите.
Здрасти, плъх! - Как я караш, син малоумнико?
Бивам. Получихме добра оферта.
Позлатената мадама с голямото самочувствие
ни предложи много пари, за да ви хванем и убием.
Твърде много са.
Нуждае се от помощ. Пусни ме, за да му помогна.
Ще го убият! - Лесно ви открихме.
Бях сложил проследяващо устройство на кораба ви.
Ако обещаеш да не нараниш Грут, ще ти кажа къде са батериите.
За твой късмет, думата ми не струва, инак щях да те предам.
И какво ще го правим?
Ще вземем батериите. Ще ги изтъргуваме за четвърт милион.
Жрицата ни предложи милион.
Четвърт е една трета от милион! - Не е една трета.
Четвърт е 25. - Не...
За 25 не може да си купим и ботуши. - Млъкнете!
Не сме толкова тъпи, че да утрепем пазителите на Галактиката.
Нова Корп ще ни погне за това. - Не е вярно.
Този път ще се обадя, капитане.
Независимо колко пъти Куил те предава, винаги се застъпваш за него.
Винаги се застъпвам за теб. - Успокой се, Краглин.
Прав е, момчета. Размекнал се е. Време е да сменим шефа.
Свалете оръжията!
Сигурно има мирен начин да разрешим спора,
или поне такъв, в който аз стоя ей там.
Здравейте, момчета.
Не е узрял.
ПЛАНЕТАТА НА ЕГО
Добре дошли в моя свят.
Имаш си собствена планета?
Не е по-голяма от Луната.
Скромен е. Харесва ми.
И аз съм невероятно скромен.
Имаш собствена планета и унищожи дузина бойни кораби без екипировка.
Какво точно си ти? - Наричат ме Звезден.
Звезден? Нещо като Бог?
С малко "г", синко.
Поне, когато съм скромен колкото Дракс.
Не знам откъде произхождам.
Първото, което си спомням, е, че се нося безцелно в космоса.
Сам.
С времето се научих да контролирам молекулите около мен.
Помъдрях и станах по-силен.
Продължих да създавам.
Надграждах,
докато не създадох планетата, на която сме в момента.
Но исках повече.
Копнеех за...
Смисъл.
Знаех, че някъде във Вселената има друг живот,
освен мен.
Затова си поставих за цел да го открия.
Създадох биологична форма на живота, така както си я представях.
До най-дребния детайл.
И пенис ли? - Пич!
Какво ти става? - Как иначе ще направи бебе?
Той е планета. Би смазал майка ти.
Не искам да знам как родителите ми са...
Защо?
Всяко слънцестоене баща ми разказваше как е оплодил майка ми.
Отвратително. - Беше красиво.
Вие земляните сте тесногръди. - Да, Драх, имам пенис.
Благодаря ти! - И не е зле.
Имам рецептори за болка, храносмилателна система. Пълен пакет.
Исках да изпитам какво значи да си човек.
Носех се из звездите,
докато не открих каквото търсех.
Живот.
Не бях сам във Вселената.
Кога срещна майка ми?
Скоро след това.
С Мередит изпитах любов за първи път.
Наричах я "Речна лилия".
И от тази любов, Питър,
се появи ти.
Търся те от дълго време.
Когато чух за землянин,
държал в ръка Камъка, без да загине,
знаех, че си синът на жената, която обичах.
Ако си я обичал, защо я изостави?
Капитане! Помогни ми! Моля те!
Капитане!
Ти уби всички тях, като ги поведе по грешен път.
Защото си слаб.
И глупав.
Време е Опустошителите да върнат старата си слава с нов капитан.
Тейзърфейс.
Извинявай. Казваш се...
Тейзърфейс?
Точно така. - Изстрелваш сонди от лицето си ли?
То е метафора. - Така ли?
Метафора за какво?
Името всяка страх в сърцата на тези, които го чуят.
Добре.
Както кажеш. - Млъквай.
Ти си следващият. Удонта, отдавна чакам момента...
Какво? - Съжалявам. Съжалявам.
Представям си те как се гледаш в огледалото и се опитваш да измислиш
наистина готино име. Тейзърфейс.
Така те чувам в главата си. Не мога.
Какъв беше резервният вариант? Хуйоглавец?
Нов план. Ще убием първо теб.
Предпочитам го пред това да съм на твое място
и да си вярвам, че Тейзърфейс е готино име.
Достатъчно убийства за днес.
Тя е дъщеря на Танос.
Нали беше най-големият садист?
Докато татко ми плащаше сметките.
Жрицата иска да убие лисицата.
В поне 12 провинции са обявили награда за главата му.
Повярвай ми, че не можеш да ме надвиеш лесно като синия,
или като горското зверче.
Искам десет процента от наградата.
И няколко други неща.
Имаме цяла кутия с механични ръце. - Тази става.
Дали на Крий ще убият капитана?
Поне ще бъде безболезнено.
Най-добрият кораб, с който разполагаме.
Координатите за Его са вкарани. Ще ти преведем парите.
Какво ще правиш с парите?
Като деца, татко принуждаваше да се бием с Гамора.
Когато тя ме надвиеше, той заменяше някоя част от мен с механика.
За да изравни силите ми с нейните.
Но тя побеждаваше.
Всеки път. Никога не се предаде.
След като убия сестра си, ще си купя боен кораб с всевъзможни оръжия,
ще преследвам баща си и ще го разкъсам бавно.
Парче по парче, докато не изпита поне част от болката,
която изпитвам всеки ден.
Аха...
Аз си мислех за някоя огърлица. Или готина шапка.
Нещо, за което да ти завидят.
Както и да е. Лек път.
Майка ми казваше на всички, че баща ми е звезда.
Имаше тумор, затова мислеха, че бълнува.
Иска ми се да ти вярвах.
Но ти остави най-великолепната жена да умре в самота.
Не исках да изоставям майка ти, Питър.
Но ако не се връщам тук, планетата,
светлината в нея, ще загине.
Защо изпрати Йонду?
Най-големият престъпник да ме доведе. - Обичах майка ти.
Не можех да стъпя обратно на планетата, която тя обитаваше.
Не знаеш какво е. - Знам точно какво е.
Умря пред очите ми.
През милионите години съществуване съм допускал много грешки.
Но ти не си една от тях.
Дай ми шанс да бъда бащата, който тя би искала да бъда.
Има много неща, които трябва да научиш за тази планета
и за светлината в нея.
Те са част от теб.
За какво говориш?
Дай ми ръката си.
Ето.
Дръж ги така.
Затвори очи и се концентрирай.
Фокусирай се на ядрото в планетата.
Да! Да!
Какво беше това? - Спокойно. Концентрирай се.
Можеш да се справиш.
Да! Сега я оформи.
Почувствай енергията.
Да!
Ти си у дома.
Питър.
Как се озова на тази глупава планета?
Его ме откри, докато бях ларва.
Останала единствена от моя вид.
Отгледа ме и ме остави при себе си.
Като домашен любимец.
Предполагам.
Хората искат сладки домашни любимци. Защо си му такова грозилище?
Грозна ли съм? - Противна за гледане.
Но това е добре.
Когато си грозен, знаеш, че те обичат, заради това, което си.
Красивите не знаят на кого да имат вяра.
Тогава се радвам, че съм грозна.
Тези езера ми напомнят за времената,
когато водех дъщеря си на езера на родната ми планета.
Тя беше като теб. - Противна?
Наивна.
Дракс.
Трябва да ти кажа нещо.
Какво става? - Противната гадина ми е приятелка.
Научих, че съм грозен домашен любимец.
Не си грозна. Дракс. - За какво говориш?
Мантис, покажи ни къде ще спим.
Защо няма други обитатели тук? - Планетата е на Его.
Куче не би поканило бълха на гърба си.
А ти не си бълха? - Аз съм бълха с предназначение.
Помагам му да заспи.
Какво се канеше да кажеш на Дракс?
Нищо. Покоите ви са насам.
Сутринта ще ви предадем на Крий.
Няма да сте живи още дълго след това.
Добре, Тейзърфейс.
Прати на останалите поздрави от нас, Тейзърфейс.
Какво ще правим с малкия бурен? Може ли да го смажа?
Не. Твърде сладко е да го убием. Пратете го при шивача.
Не се обиждай, но хората ти са кретени.
Бях роб на Крий 20 години, преди Стакар да ме освободи.
Предложи ми място сред Опустошителите.
От мен се искаше единствено да се придържам към кодекса им.
Но бях млад, алчен и глупав.
Като теб, когато открадна батериите. - Направих го заради Дракс.
Аз и Стакар не бяхме по-различни от теб и приятелите ти.
Единственото семейство, което съм имал.
Когато наруших кодекса,
ме отлъчиха.
Заслужих си го. - Кротко, сополанко.
Ти го заслужаваш, но не и аз.
Трябва да се измъкнем оттук.
Къде е Куил? - Отиде някъде с баща си.
Его? - Да.
Днес е ден на глупави имена.
Усмихна се и за миг ми стопли сърцето.
Но провали момента с тия кофти зъби.
Винаги ли се държиш като кретен? - Идва ми от вътре.
Защо не предаде Куил на Его?
Беше хилав.
Промъкваше се навсякъде. Улесняваше краденето.
Имам идея как да се измъкнем.
Но ще ни е нужен малкият ти приятел.
Талисман. Талисман. Талисман.
Да го напием.
Много е сладък, когато е ядосан.
Много е миличък.
Ей, съчка.
Ела насам. Хайде.
Леле. Какво са ти причинили?
Искаш ли да ни помогнеш?
Искам да ми донесеш нещо.
В капитанската койка има прототип на стрелата.
Онова за главата ми.
В чекмеджето до леглото е. Червено е на цвят.
Разбра ли?
Това ми е бельото.
Знаех си, че не те е разбрал.
Обясни му по-подробно.
Прототип на стрелата е.
Това е Орлони. Търсим стрела.
Ти му обясни този път.
Добре.
Това е окото на Воркър.
Сваля си го, докато спи. Потърси отново.
Остави окото. - Защо?
Ще се събуди утре и няма да знае къде му е окото.
Това е бюро. Казахме ти, че е толкова голямо.
Кажи ми, че имате хладилник пълен с отрязани пръсти.
Нека не говорим за това никога повече.
Чекмеджето, в което трябва да търсиш има този знак.
Разбра ли?
Какво? Не! Мисли, че му я даваш за шапка.
Не казах това. - Аз съм Грут!
Радва се, че не е за това. - Аз съм Грут.
Мрази шапките. Като цяло. - Аз съм Грут.
Мислиш, че някой има странна форма на главата, а се оказва, че е шапка.
Затова ли не харесваш шапките?
Сега ли му е времето на този разговор?
Какво търсиш там?
Не исках да организирам преврат.
Убиха всичките ми другари.
Приготви трети квадрант за излитане.
Още нещо. Имате ли някъде копия от музиката на Куил?
Йонду си е върнал стрелата.
Размърдайте се!
Там долу е!
Ти си луд.
Ще взривиш целия кораб!
Няма.
Кой се обажда? - Изпращам ви координатите на Йонду.
Потегляй. - Слушам, сър.
Искам само едно нещо.
Нека Великата жрица му каже кой е предопределил съдбата му.
Тейзърфейс.
Накъде, капитане? - Към Его.
Недей, момче.
Не е здравословно за бозайник да осъществи повече от 50 скока наведнъж.
Знам. - Готвим се да осъществим 700!
И всичко това ще бъде мое един ден?
Ракета? Ракета, чуваш ли ме?
Какво правиш?
Танцувай с мен. - Няма да танцувам с теб.
Това е Сам Кук, един от най-великите певци на Земята.
Дракс каза, че не си от танцуващите.
Ако кажеш на някого, ще те убия.
Кога ще направим нещо за неизказаното помежду ни?
Кое?
Това.
Бар "Наздраве", Сам и Даян, герои от ТВ сериал, които се харесват,
но не си го признават, защото рейтинга би паднал.
Няма нищо между нас.
Параграф - 22. Ако си го признаеш, вече няма да е недоизказано.
Като не му даваш гласност, признаваш, че наистина има нещо.
Не, не искам да...
Не бива да говорим за това сега. Има нещо в това място.
Нещо нередно.
За какво говориш? Ти поиска да дойда тук.
Мантис е уплашена.
Защо искаш да ме лишиш от това? - Не искам...
Той ми е баща.
Но не искаш да се върнеш на Земята. - Ти ме накара!
Майка ми умря на Земята.
Не, Земята е реална, а това тук е фантазия.
Това е реалност. Аз съм наполовина човек.
За тази половина от теб се тревожа. - Завиждаш,
Защото съм полубог, а ме харесваш безсилен.
Невъзможен си.
Не мога да се свържа с Ракетата. Ще потърся сигнал навън.
Наистина не е "Бар "Наздраве".
Това е сериал, в който единият е отворен към нови възможности,
докато другият е кретен и няма доверие на никого.
И такъв сериал няма. Затова и рейтингът му е нулев!
Не знам какво е "Бар "Наздраве".
Най-накрая открих семейството. - Смятах, че вече си го открил.
Психопатка!
Шегуваш ли се!
Печеля! Победих те!
Не. Спасих ти живота.
Защото си глупава. - И ти ме спаси.
Защо винаги се съревноваваш с мен? - Аз ли прелетях половината Вселена?
Не ми казвай какво искам. - Не е нужно, очевидно е.
Ти искаше да побеждаваш, а аз просто исках сестра.
Имах само теб.
Но ти трябваше винаги да побеждаваш.
Танос ми извади окото,
мозъка ми,
остави ме без ръка,
заради теб.
ГОТИН МИКС: ВТОРА ЧАСТ
Добре ли си, синко?
Видях момичето ти да изхвърча оттук.
Да... - Каква случайност, че слушаш песента.
Чувал си "Бренди"? - На "Лукинг глас"?
Любимата песен на майка ти. - Да.
Една от най-великите песни. Дори най-великата.
Ние с теб сме моряците в песента, Питър.
"Появи се един ден през лятото
и носеше подаръци от далеч."
Като детето, което оставих в майка ти.
Или свободата, която донесе на Гамора.
"Бренди, ти си страхотно момиче.
От теб ще стане чудна жена.
Моят живот, моята любов, моята възлюбена е морето."
Морето зове моряка.
Обича момичето, но не му е там мястото.
Морето го зове, тъй както историята великите мъже.
Понякога сме лишени от удоволствията на смъртните.
Ти не си смъртен, но аз съм... - Не, Питър.
Смъртта ще пропуска и двама ни, докато я има светлината.
Аз съм безсмъртен?
Наистина? - Да, докато я има светлината.
И мога да използва светлината да създавам готини неща,
като планетата?
Ще са ти нужни няколко милиона години, за да задобрееш, но да.
Какво? - Това.
Ще си направя огромна статуя на Пакмен Хедър Локлиър.
Каквото си поискаш. - Ще създам готини неща.
Но това е и огромна отговорност.
Само ние може да преправим Вселената.
Само ние сме в състояние да насочим космоса в правилната посока.
Как?
Последвай ме.
Дракс. Дракс.
Трябва да ти кажа нещо. - Съжалявам.
Не си падам по кльощави жени. - Какво?
Опитах се да бъда тактичен, като ти казах, че ме отвращаваш.
Не искам да...
Какво правиш? - Представям си какво е да съм с теб.
Дракс, не ме привличаш по този начин.
Дори не знам какво точно си. - Не започвай с обидите.
Его постигна целта си.
Трябваше да ти кажа по-рано. Сгреших. Грози ви опасност.
Какво е това?
Трябва да промениш представите си за живота.
Всичко около нас, дори и момичето, всичко е преходно.
Ние сме вечни.
Вечността не доскучава ли? - Не и ако имаш цел.
Това е причината да си тук.
Разказах ти как преди години
имах непреодолимото желание да намеря живот.
Но не ти разказах как го открих.
Оказа се огромно разочарование.
И тогава
прозрях истината.
Желанието ми да търся живот,
не се дължеше на това да бъда сред него.
Питър.
Открих смисъла.
Виждам я.
Вечността...
Боже мой.
Незабавно трябва да напуснем тази планета.
Човече, преди да ме прекъснат така грубо,
по онова време работих във "Федерал Експрес".
Какви ги вършиш, момче?
Пролича си по начина, по който говориш за Его. Лош е.
Дошли сме да спасим Куил. - Защо? Заради чест? От обич?
Не, тези неща не ме вълнуват. Ще му докажа, че съм по-добър от него!
Ще му го натяквам вечно.
Защо се смееш?
Залъгвай се, както и всички останали, но мен не може да излъжеш.
Добре знам кой си. - Не знаеш нищо за мен, загубеняко!
Всичко ми е известно за теб.
Преструваш се на най-злия и корав, обаче те е повече страх от всички.
Млъкни! - Крадеш батерии, които не ти трябват.
Отблъскваш всеки, който е готов да те изтърпи,
защото дори зрънце любов ти припомня празнотата в сърцето ти.
Казах ти да млъкнеш! - Създателите ти не ги е грижа за теб.
Не се шегувам, човече! - Също като родителите ми,
които са ме продали в робство - собственото си дете.
Добре знам кой си, защото си като мен.
Що за екип сме двамата?
Такъв, който ще се бие с цяла планета.
Добре, да го направим. Един момент... С какво да се бием?
Кои сте вие? Какво е това място? - Гамора, пусни я!
Чии са телата в пещерата? - Уплашена си.
Наричам го... "Експанзията".
Едничката ми цел е. Сега вече е и твоя.
Красиво е.
Хиляди години разпръсвах своите продължения
на безброй светове.
Трябва да изпълня едничката си цел в живота -
да се разрасна и покрия цялото сътворение,
докато всичко не се превърне в мен.
Какво ми направи тя? - Вече ми сподели всичко.
Проблемът беше, че един Звезден няма силите за подобно начинание.
Обаче с двама... Вече би могло да се получи.
Телата са на неговите потомци.
От всичките ми усилия най-трудното бе да комбинирам своята ДНК с друг вид.
Надявах се резултатът от това да доведе до Експанзията.
Карах Йонду да ми носи някои потомци.
Нарушаваше кодекса, но го компенсирах щедро,
както успокоявах съвестта му с думите, че няма да ги нараня.
Истина беше, не усещаха нищо. Обаче един след друг се проваляха.
Никой от тях не носеше гените ми.
Не и допреди теб, Питър.
От цялото ми потомство само ти носиш връзката със светлината.
Да потърсим Питър и да напуснем тази проклета планета.
Его навярно го е спечелил вече на своя страна.
Да тръгваме без него тогава. - Не, наш приятел е.
Единствено се карате помежду си. Не сте приятели.
Права си. Ние сме семейство.
Никого няма да изоставим.
С изключение на теб. - Господи...
За първи път в цялото си съществуване не съм сам!
Какво не е наред, синко?
Приятелите ми.
Обръщаш се към смъртната ти същност, Питър.
Ние сме над тези неща.
Да.
А сега... - Само че майка ми...
Спомена, че си я обичал. - Да, наистина е така.
Речната ми лилия знаеше текста на всяка песен по радиото.
Връщах се три пъти на Земята, за да я видя.
Наясно бях, че върнех ли се четвърти...
Щяха да си остана там.
Причината за съществуването ми - Експанзията - щеше да приключи.
Ето защо направих каквото беше нужно.
Сърцето ми се късаше, когато поставих тумор в главата й.
Какво? - Наясно съм, че звучи зле.
За кой се мислиш, по дяволите?
Убил си майка ми!
Постарах се да открия форма, която най-добре да ти подхожда,
а така ли ми се отблагодаряваш?
Вземи да пораснеш!
Наистина исках да го направим заедно,
но явно ще се научиш да изкараш следващите хиляди години като батерия.
Най-накрая! Ракета? - Дръж предавателя, за да ви открия.
Намирам се в стар кораб, който Йонду е ползвал да разбие банка на Аскавария.
Его задейства плана си. - Знам това, пригответе се.
Пусни го, Краглин.
Недей.
"Животът ми, любовта ми, моята жена е морето."
Питър, това тук е морето.
Привет, нещастник!
Какво беше това нещо?
Отдръпни се, малък и глупав Грут!
Нали ти казах, че нещо не е наред?
Сега ли ще ми натякваш? Само от това имам нужда.
Обаче се върнах за теб, нали? - Правиш го заради неизказаното.
Няма нищо неизказано. - Замалко да ни убиеш!
Няма ли поне едно благодаря? - Държахме ситуацията под контрол.
Не, това беше просто продължение на неговата същност. Ще се върне.
Какво прави Смърфиета тук? - Ще сторя всичко да се прибера.
Опита се да ме убие! - Спасих те, глупав пор.
Не е пор. - Нито пък съм ебот.
Енот - все едно.
Как се убива Звезден? - Притежава сърцевина.
Мозъкът, душата му или каквото е там е обвито в нещо като защитен щит.
Намира се в пещерите под повърхността.
Йонду?
Тръстерите не работят. - Да се радвам ли, че бях кльощав,
иначе би ме дал на този откачен? - Още вярваш, че е заради това ли?
Нали така ми каза, стар глупако?
Когато узнах участта на другите, не можех просто да те дам.
Каза, че ще ме изядеш! - Просто бях забавен.
Не и за мен! - Несъмнено си имате проблеми.
Разбира се, че имам! Онова е смахнатият ми баща!
Тръстерите отново работят.
Трябва да се издигнем! - Не.
Его иска да унищожи познатата ни Вселена.
Трябва да го убием. Ракета? - Заемам се.
Отново ли ще спасяваме галактиката? - Предполагам.
Страхотия! Ще си вдигнем рейтинга като спасим повторно галактиката!
Не е за вярване какви неща ти минават през ума.
Просто ми дойде на ум. Нали бяхме приятели?
Разбира се, че ме е грижа за планетите и сградите...
и всичката там фауна на планетите. - Както и всички хора.
Намръщеното пале е голям сладур. Направо ще си умра!
Пилоти, пуснете пратениците.
Сензорите ни отчитат батериите под повърхността на планетата.
Напред!
Капитане? Капитане?
Защо Его те искаше тук?
Нужна му е генетичната ми връзка със светлината да унищожи всичко.
Опита да ме научи да владея силата си.
Успя ли? - Донякъде. Създадох кълбо.
Кълбо? - Напънах се колкото можах.
Успях само за това да се сетя. - Наистина?
Да не мислиш, че карам стрелата си да лети чрез ума си?
Ето го. Това там е ядрото на Его.
Рудата е дебела, Ракета. - Ще се справя.
Побързайте. Скоро ще ни открие.
Дръж го стабилно.
Ще пробием до центъра и ще го убием.
Капитане? - Какво има, Краглин?
Нали помниш онази мадама Аиша? - Да, защо питаш?
Ами... - По дяволите!
Защо не стреляш с лазера? - Повредиха генератора!
Май си нося дребен детонатор. - Безполезен е без експлозиви!
Разполагаме с тези тук. - Дали ще са достатъчни да го убият?
Успеят ли, ще предизвикат верижна реакция в нервната му система.
Тоест? - Цялата планета ще се взриви.
Ще трябва бързо да се изнесем. Настроих брояча.
Тръгвай!
Его идва!
Не спомена ли, че го приспиваш? - Когато той поиска. Твърде силен е.
Не мога да се справя! - Не е нужно да вярваш в себе си,
защото аз вярвам в теб.
Заспи!
Не вярвах, че ще успее да го приспи, каквато е една такава рахитична.
Не зная още колко ще мога да го задържа.
Металът е плътен. За да има ефект, трябва да поставим бомбата в ядрото.
Обаче сме твърде големи, за да минем през тези дупчици.
Не всички.
Идеята ти е ужасна. - Обаче само тя ни остана.
Да не повярваш. Ракета, направи това-онова.
Какъв ден.
Първо включваш тук и тук. По този начин се задейства.
После натискаш този бутон. Така ще имаш пет минути да избягаш.
Каквото и да правиш, не натискай този бутон.
Ще детонира мигновено бомбата и всички сме пътници.
Сега ми повтори думите. - Аз съм Грут.
Точно така. - Аз съм Грут.
Не! Този бутон ще ни изпотрепе!
Опитай отново.
Аз съм Грут. Аз съм Грут...
Аз съм Грут. - Не! Същото го казваш! Как може така?
Кой бутон трябва да натиснеш? Посочи ми го.
Не този! - Не го стресирай!
Млъкни и ми дай някакво тиксо! Я разпитай дали някой там няма!
Ще облепя бутона, който ще ни убие. - Аз нямам тиксо, но ще разпитам.
Йонду, да ти се намира... Случайно да имаш тиксо?
Гамора, тиксо имаш ли?
Тиксо! Просто остави.
Дракс, да ти се намира тиксо? Да, лепенка също ще свърши работа.
Защо тогава ме питаш, когато нямаш лепенка?
Никой няма тиксо! - Съвсем никой ли?
Не, никой. - Попита ли Небула?
Да! - Сигурен ли си?
Беше до Йонду, когато го попитах. - Знаех си, че ме лъжеш!
В чантата си имаш батерии и атомна бомба.
Ако някой ще има тиксо, това си ти! - Ето! Сам трябва да правя всичко!
Губиш ни ценно време!
Спукана ни е работата.
Тръстерите отново отказват! Мъртви сме без генератора!
Пазители, навярно ще ви донесе утеха, че смъртта ви няма да е без причина.
Тя ще послужи за предупреждение към тези, които искат да ни предадат.
Никога не крадете от Суверените.
Ще боли. - Само напразни обещания.
Не! Не, не...
Ще се взривим!
Питър? Не!
Какво? - Приличаш на Мери Попинс.
Готин пич ли е? - Несъмнено е.
Аз съм Мери Попин, народе!
Мантис, пази се!
В безсъзнание е.
След колко време ще избухне бомбата? - В случай, че Грут не ни убие...
След приблизително 6 минути.
Краглин, нужен ни е Квадрант. Измъкни ни.
Разполагаш с пет минути. - Разбрано, капитане.
Някой трябва да бъде горе, когато Краглин кацне.
Дракс, вземаш Мантис с теб.
Не! Зърната ми!
Гамора!
Питър!
Просто го приеми.
Наясно съм, че не го искаш, Питър.
Що за баща ще бъда, ако позволя да вземеш такова решение?
О, да!
Скоро само двамата ще съществуваме, така че престани да ме дразниш, Питър.
Да се доберем до площадката за кацане.
Скачай!
Казах ти, че не желая да го правя сам.
Не може да отречеш съдбата, която вселената ти е отредила.
Всички да се отдръпнат. Опасно е. - Какво е това?
Не е нужно да става по този начин, Питър.
Защо ще провалиш възможността ни да сме семейство?
Спри да отричаш същността си.
Един на милиарди. Трилиони. Дори повече.
Какво повече от това би могъл да ти предложи животът?
Не използвам ума си, за да задвижвам стрелата, момче!
Направлявам я със сърцето си!
Не биваше да убиваш майка ми и да ми трошиш "Уокмена".
Грут! Ако ме чуваш, побързай!
Не знам колко още ще може да го баламосва Куил!
Побързай, Грут!
Йонду, планетата ще избухне. - Качвай се на кораба!
Не и без Куил. - Погрижи се за съчката!
Няма да тръгна без теб.
Не съм постъпвал правилно през целия си живот.
Дай ми възможност да го направя.
Скафандър и реактивна раница. Разполагам само с по един.
Аз... - Аз съм Грут.
Какво каза?
Добре дошъл сред проклетите Пазители на галактиката.
Само дето не използва точно "проклети".
Сбогом, съчко.
Ще трябва да си поговорим за начина ти на изразяване.
Къде е Питър? Ракета, къде е?
Ракета? Погледни ме! Къде е Питър?
Не, отказвам да тръгна без него.
Съжалявам, но не мога да си позволя да изгубя още един приятел днес.
Краглин, потегляй! - Чакай.
Куил е още долу.
Ракета, къде е Куил? Казвай къде е?
Ракета, къде е Куил?
Казвай къде е?
Не, трябва да го спрем.
Да го спрем. Спри и ме чуй!
Ти си бог.
Убиеш ли ме, ще бъдеш като останалите.
Какво лошо има в това? - Не!
Може да ти е бил биологичен баща, но те беше твоят татко.
Съжалявам, че не постъпих правилно.
Късметлия съм, че си ми син.
Какво?
Йонду, какво правиш? Недей!
Йонду!
Не.
Не!
О, не!
Казах, че като дете си представях, че Дейвид Хаселхоф е мой баща.
На Земята е известен актьор и певец.
Сега осъзнавам, че Йонду нямаше говореща кола,
но притежаваше летяща стрела.
Нямаше ангелски глас, но свиреше като ангел.
Йонду и Хаселхоф се отправяха на велики приключения,
сваляха горещи мадами и се биеха с роботи.
Оказва се, че баща ми наистина е бил Хаселхоф.
Само че това беше ти Йонду.
Наистина имах готин баща.
Опитвам се да кажа,
че понякога нещото, към което се стремите цял живот,
е било пред очите ви през цялото време,
а дори не го осъзнавате.
Аз съм Грут. - Да, нарече те съчка.
Небула?
Аз бях дете като теб.
Просто исках да остана жива всеки следващ ден.
Така и не се замислих какво ти причинява Танос.
Опитвам се да поправя нещата.
Малки момиченца като теб също са в опасност.
Остани с нас и им помогни. - Ще им помогна като убия Танос.
Не съм сигурна, че е възможно.
Винаги ще бъдеш моя сестра.
Пийт?
Капитанът откри това на една тараба и каза, че един ден ще се върнеш.
Какво е? - Нарича се "Зуун".
Сега всички на Земята го използват. Разполага с 300 песни.
Триста песни?
Почакай.
Ракета събра парчетата и ги сглоби. Йонду би искал да я задържиш.
Благодаря.
Капитане.
"Баща и син" от Кат Стивънс
Те са тук.
Кои са те?
Пратих съобщение на старите дружки на Йонду - Опустошителите.
Все пак не ни е предал, капитане.
Да, така е.
Не ни предаде.
На добър път, стари приятелю.
Йонду Удонда, ще се срещнем сред звездите.
Не ги е прогонил. - Не.
Въпреки че не е спирал да им крещи. Винаги е бил злобен.
Открадна батерии, от които нямаше нужда.
Не, разбира се.
Какво? - Просто...
От неизречените неща е.
Красиво е.
Да.
Ти също си красива.
Вътрешно обаче.
Превод и субтитри: Oracle, vseizvestna и Владислав Владев
<<< УНАКС ТИЙМ < 2017 > UNACS TEAM >>>
ПАЗИТЕЛИТЕ НА ГАЛАКТИКАТА ЩЕ СЕ ЗАВЪРНАТ
Срамота е, че смъртта на Йонду бе нужна, за да ни обедини.
Смятам, че би се гордял да разбере, че отново сме един екип.
Амин. - Ужасно ми липсвахте!
О, да!
Какво ще кажете да откраднем нещо?
Следват още два откъса през две минути във финалните надписи.
Върховна жрицо, Съвета ви очаква.
Обезпокоени са, че пропилях ресурсите ни.
Когато съзрат какво съм създала, гневът им ще избледнее.
Нов вид родилна камера, госпожо?
Това е следващата стъпка в еволюцията ни, дете мое.
По-силен и красив, способен да унищожи Пазителите.
Възнамерявам да го нарека...
Адам.
Човече, шегуваш ли се? Вземи да оправиш тази кочина!
Аз съм Грут! - Не съм скучен, ти си скучният!
Скучното е да киснеш там и да играеш тъпата си игра.
Отегчаващото е да се препъвам в клонаците ти всеки ден.
Не съм скучен. - Аз съм Грут.
Сега ми е ясно как се е чувствал Йонду.
Време е да се разделим. Само запомнете...
Ние сме Грут.
Банда, къде отивате?
Би трябвало да ме върнете вкъщи! Как да напусна тази скала?
Имам още куп истории да ви разправя!
Не ме оставяйте. Господи...