С корем в калта се излежава хипопотам широкогръб.
Гранитен в нашата представа, той всъщност е от плът и кръв.
ТС Елиът е казвал,
че задачата на литературата е да превръща кръвта в мастило.
Е, аз се опитах.
За осем години публикувах пет стихосбирки
и кървях като хемофилик.
Но след това явно на някакво място се образува тромб.
С течение на времето раната зарасна и останаха само белезите.
И сега почти не усещам болка.
Всички мои вени и артерии пресъхнаха.
Вече не превръщам кръвта в мастило.
Сега превръщам уискито в журналистика.
Не съм написал нито едно стихотворение от 1987-ма насам.
ХИПОПОТАМЪТ
Матю Лейк в пиесата на Шекспир "Тит Андроник"
Приятели, привърженици мои,
поддръжници на моите права...
Ако синът на Цезар, Басиан,
е бил обичан някога от Рим, пазете Капитолия за него...
Пълни глупости.
Харесва ли ви този фекален материал?
Справедливост, въздържание.
И благородство!
Матю Лейк... Лейте се глупости!
Чуйте, принцове, приятели...
Амбициозни... - О, Боже.
Не може ли да запазите мнението си за себе си?
Това е в разрез с професията на критика, не мислите ли?
Но знайте, че хората на Рим, с чиято воля сме натоварени...
за престола на Цезар...
За престола на Цезар единогласно...
Избраха Андроник. - Избраха Андроник...
Стига ми толкова.
Вън от сцената, намерете си друго занятие!
И това ли е част от представлението?
Напротив, мадам, това е груба намеса.
Къде е отговорният за това театрално мъчение?
Къде е Матю Лейк?
Изхвърлете го! - Не мен, мадам.
Режисьора трябва да бъде изгонен с пера в задника.
За тези потоци течна диария излята върху публиката,
която си е дала парите. - Я го повтори!
Потоци... течна...
диария.
Пак ли си забрави текста?
Още съм във форма.
Стига!
Махнете си шибаните ръце от мен!
Толкова лайна на сцената не съм виждал от времето
на мюзикъла "Копрофилия"!
Махни се от мен! Махай се.
Трябва да се срамувате от себе си.
Ние разбира се ще се оправим от удара,
но първо трябва да те настаним в добра клиника.
Аз не съм алкохолик.
Тед, опитвам се да ти помогна.
Тази ситуация иска ефективни мерки. - Ефективни мерки!
Бойният вик на офисния планктон.
Знаеш колко ценя работата ти. - Не знам такова нещо.
Просто някой по-умен от теб ти е казал,
че аз съм перо в мазната ти шапка.
Надуваш се от гордост знаейки, че пиша за теб.
Знаеш, че мога да отида в кое да е друго издателство
и да предизвикам сълзи от благодарност
от неграмотните бездарници от управлението му.
Знам и че ти взе "Културата",
защото не ти дадоха време в новините.
Искаш да ме цензурираш ли?
Ти обиждаш журналистиката със сълзливите си тиради
под всеобщото обществено одобрение.
Сигурен съм, че дори не правиш чекии без групата да те наблюдава,
жалко провинциално нищожество.
Защо не изпратиш миризливия си задник в творчески отпуск
и не позволиш на истинския редактор да прави вестника?
Може преди 100 години да си бил надеждата на британската поезия,
но кога за последен път написа стих?
Кога за последен път направи въобще нещо?
Ти си ми нужен не повече от коя да е шибана химикалка.
Това ли е всичко? - Не.
Махай се. Уволнен си.
Чудесно.
Глупаво е да отричаме факта, че всички се чувстваме недооценени.
Когато официално ни показват вратата
това само потвърждава догадките ни, че безсърдечният свят
не е способен да ни отдаде дължимото.
Парадоксално е, но това повишава нашата самооценка
защото доказва, че сме били прави от самото начало,
дори ако по всеобщото мнение са ни одрали кожата.
Станал внезапно собственик на времето си
сега можех да го посветя на създаването на литературни бисери.
Малко е вероятно стихът да се роди в такава идилична обстановка,
но от опит глава не боли. И ето аз, по свое усмотрение,
направих списък със слова отговарящи на душевното ми състояние.
Въпиещ. Чудовищно подобен.
Монстрация.
Декорираните думи ядосват читателя,
но кой от тях се замисля за жребия на поета.
Художника има бои, моливи и пастели.
Терпентин, ленено масло, платно и свински четчици.
Музиканта има цели машини
от дърво, мед, черва и пластмаса.
А поетът... Пожалете беднягата.
Бедният нещастен страдалец поет!
Роди?
Не мога повече да ви отпускам кредит, мистър Уолъс.
По дяволите.
Аз черпя.
Една от най-сладкозвучните фрази в нашия език.
За ваше здраве, мадам.
И за ваше.
Вие сте Тед Уолъс, нали?
Боя се, че не ме помните.
Нали не сме били близки познати? - Аз съм Джейн Суан.
Джейн Суан. Една от Бъркширските Суонсови ли?
Спомнете си малка стаичка, бебе и въздигаш се към славата поет.
Аз съм Джейн Бъръл, дъщеря на Ребека.
Да умра на място!
Не съм те виждал откакто майка ти ме изхвърли.
Знам. Винаги съм се гордяла с теб.
В училище учихме две твои стихотворения.
Ако ми беше написала щях да дойда. Да позяпам шестокласничките.
Надявах се да те намеря тук.
Последно убежище на не знаменитостите. - Не говори така за себе си.
Приятелите ми обожават рецензиите ти.
Страх ме е, че този влак замина. - Сериозно ли?
Факт, пред теб е прясно уволнен безделник.
Но това е чудесна новина. - Така ли?
Ще дойдеш ли с мен у нас?
С извънмерно удоволствие.
Домът на Джейн не излъга очакванията ми.
Беше пошъл коктейл от скъпи клишета
някъде от района на Бевърли Хилс.
Всичко наоколо беше някаква луда смес от кристални флакони,
различни дилдо за плодовитост
и пълен набор всевъзможни божества.
Харесва ли ти?
"Харесва" не е точната дума. - Някои неща са много специални.
Например тази казахска покривка от плацента.
В таксито Джейн ми спомена, че има работа за мен.
Аз разбира се протестирах и поисках да сляза на Сейнт Джон,
но тя каза на шофьора да кара
и ме увери, че ще остана без ум
от блестящата й идея, която тя развълнувано наричаше "Проектът".
И така... Защо сме тук?
Искам да ти направя предложение.
Това практически ще е кръвосмешение.
Моят доктор ми каза, че ми остава да живея три месеца.
Левкемия.
Това е глупаво.
Страх ли те е?
Вече не.
Браво на теб.
Това е гнусен век и гнусен свят,
и скоро всички ще се присъединим към теб.
Ти вярваш ли в чудеса?
В ходенето по вода и да нахраниш тълпата с пет хляба ли?
Дай ми да запаля.
С мен се случи нещо удивително и загадъчно.
И искам ти да го изясниш. - Не знам какво си намислила,
но журналистическото разследване не е моето амплоа.
Сигурен ли си? Не ти ли е любопитно?
Дори това да прозвучи недостойно за кръстник,
но все повече се убеждавам, че не си на себе си.
Нищо, прощавам ти.
Но жалко, ти познаваш действащите лица.
Чичо ми Майкъл. - Майкъл Логан?
Ще ти платя много щедро.
25 000 сега, а останалите или после, или от завещанието ми.
Мисля, че ти каза...
Докторите казват, че ще умра, но аз не им вярвам.
С мен нещо се случи в Суофърд Хол.
Искам да отидеш там и да разбереш истината.
А ако истината е в това, че си болна?
Тогава ще умра от левкемия.
25 000 паунда?
Крайната цифра е 100 000.
Джейн, хиляди журналисти ще рият земята
за една десета от тази сума. - Но само ти можеш да влезеш там.
Ти си кръстник на сина му, възползвай се.
Откакто се разделихме с майка ти в Суофърд не ми дават...
Все пак кръстникът си е кръстник.
Напиши на Дейвид. Изпроси си покана.
И поддържай връзка с мен.
Наистина мога да осребря този чек за десет минути.
Джейн е полудяла, това е сигурно,
но чека й шумолеше и осезаемо миришеше.
Бях щастлив да се постарая за славата и заблудите на Джейн,
но какво съдържаха тези заблуди?
Как завиждах на безгрижните селяни,
на които е заповядано да търсят игла в купа сено.
Моята плячка беше доста по-ефимерна.
Плод на незаконното чифтосване между еднорог и дива гъска.
Последното ми посещение в Суофърд беше доста забавно,
но едва ли навяваше мисли за чудеса.
Благодаря, че ме посрещна, Саймън.
Дейви също искаше да дойде, но си помислих,
че двуместната кола ще ти хареса повече.
Сам я конструирах.
Дейви казва, че си поет.
Вървят такива слухове.
Я съчини нещо.
Какво да съчиня?
Стихотворение.
Живял на света юношата Симон,
обичал той лова на фазани,
но мразел стихоплетството,
защото Симон се римувало с Лимон.
Гениално.
Това е най-доброто, на което съм способен при 60 км/ч.
Суофърд Хол.
Семейството на Логан живее тук от 1984 година,
когато всемогъщият магнат Майкъл Логан
се пожертва в името на любовта
и се ожени за момиче от старинен, но обеднял род.
Оказвайки на Маргарет Тачър някаква зловеща услуга през 80-те,
Майкъл получи титлата "Лорд Логан от Суофърд"
и оттогава успешно управляваше имота като феодално владение
и по този начин къщата избягна позора
да се превърне в бутиков хотел или, боже опази, сафари парк.
Чичо Едуард!
Дейви. - Чичо Едуард!
Чичо Едуард, чичо Едуард! - Дейви.
Чичо Едуард! - Това е посрещане.
Здравей, чичо Едуард. Здравей, чичо Едуард!
Тед... наричай ме просто Тед.
Да вървим, чичо Тед! За толкова неща има да си говорим.
А, Подмор, предполагам?
Добре дошъл в Суофърд, мистър Уолъс.
Не се притеснявай. Аз ще покажа къщата на чичо Тед.
Много добре, господарю Дейвид.
След вечеря ще те разведа и из източното крило.
Познах ли с уискито?
О, да.
Но първо може би една баня.
А след това... разбираемо е...
ще подремна.
Добре... когато ти...
Аз ще бъда на южната поляна,
в случай, че ти се прииска да поприказваме.
Бай.
От времето, когато станах негов кръстник
си размених серия писма с младия Дейвид.
Моите бяха кратки и нечести,
и само понякога съдържаха смачкани пет лири.
Неговите писма бяха редовни и скучни до невъзможност.
Той гледаше баща си Майкъл,
както малката маргаритка гледа небето,
мечтаейки някога да се превърне в ослепителна слънчева топка.
Истината е,
че хора като Майкъл никога не са поетични тийнейджъри.
Те бяха училищните говеда,
които вземаха на кретени като Дейвид парите за закуска
и ги харчеха за цигари и джаз списания.
Е, поне съм тук.
Колко дълго ще остана зависи от приема,
който ще ми окаже Майкъл.
"Джейн: Обаждане след пет минути"
Някога с Майкъл бяхме добри приятели,
но под този мост оттогава изтече много вода.
След това мостът бе взривен от сапьори и отнесен от реката
в океана на леденото безразличие.
Това е дълга история.
Тед.
Любов моя.
Ти си се подмладила. Станала си по-стройна.
А ти си станал...
Мокър.
Чай? - Торта?
Колко се радвам да те видя.
Къде е Майкъл? - Иска да се видите на четири очи.
Преди вечеря. Очаквам да се сдобрите.
Типичната баналност на незамъглен от грижи разум.
Уви. - Какво те тревожи, мила?
Дейвид. - Сподели с кръстника му.
Не... той се учи прекрасно и е великолепно момче.
Просто малко...
странно се държи с хората.
Роман пък е "готик" и също винаги се държи странно.
Ако работата беше само в черната очна линия и скъсаните джинси.
Дай ми пример.
На вечерята през миналия уикенд попита местният депутат:
"Кое животно има най-дългият пенис"?
Тя се засмя и счупи крачето на чашата си.
Той настоя. Тя предположи, че е кашалотът.
Той каза: "Не, еректиралия пенис на бълхата
е равен на две трети от тялото й". Яко, нали.
Само ако влагалището на женската е достатъчно еластично.
Той е на 16 и е време да спре да изчервява хората.
Тийнейджърите са обсебени от секса.
Той опипва почвата и търси своето място.
Това е нормално. - Ще го понаблюдаваш ли?
С двете си очи. Затова съм и дошъл.
Ти закъсня и аз започнах с йогата.
Разузнавах обстановката. Господи, мамицата ти!
Длъжен си да си точен. Какво разбра?
Саймън е шампион по заплес сред всички английски тийнейджъри.
Дейвид е... За него още не знам.
Но не видях нищо дори от далеч да напомня за чудеса.
Засега не получавам нищо за парите си. - Мила, просто ми подскажи.
Не ме притеснявай, просто ми подскажи...
Ако не си обективен няма никакъв смисъл.
Просто си дръж очите отворени и ще видиш всичко, което трябва.
Боже, тя вече напълно е изперкала.
Но сега мен ме чака класика в жанра.
Да застана на килимчето пред Майкъл, който ще се прави на мафиотски бос.
Ти я унизи по телевизията! - Беше чак в нощния блок.
Казах ви, че е дълга история.
Дълга и объркана история.
Слушай, аз се държах с нея прекалено добре,
за да я превърна в бъдещата си бивша жена.
И така... - И така?
Разказвай.
Живота ти е бардак, загуби си работата
и се появи в Суофърд... за да...
За да... общувам с Дейвид.
Много дълго се кани.
Да, бях се загубил за няколко години,
но случайно срещнах Джейн и това ме наведе на една мисъл.
На мисъл? За какво?
Защо все пак дойде?
Аз... разбираш ли...
имам нужда от работа.
Дълго премислях и реших,
че ти си идеалният кандидат за написване на биография.
Ти си шибан журналист!
Всъщност... по принуда.
Никаква биография. Няма какво да душиш тук, ясно?
Обещавам, че няма да те критикувам.
Махай се от къщата ми. - Майкъл, извинявай.
Забрави какво казах. - Нямам ти доверие.
Да, виждам.
Слушай, Ан се безпокои за Дейвид.
Не мога да отрека, че осрах работата със сестра ти
но си спомни, че в любовта и на война всичко е позволено.
Само не и пред публика. - Да, разбирам.
Защо ми е твоето разбиране?
Трябва да ти дам втори шанс ли?
Аз съм му кръстник.
Обещавам да не допусна дори неуместен поглед.
Ще те наблюдавам. - Естествено.
Е, добре дошъл обратно в Суофърд.
Пътищата ни с Майкъл
не се бях пресичали повече от десет години въпреки,
че делата му често се споменаваха в пресата
като на увенчан с лаври "ИД"
на една или друга крупна компания.
"ИД" е изпълнителен директор и както подозирам
е нещо средно между управляващ и курва.
Когато човек като Майкъл ви каже, че ще ви наблюдава
се чувствате така сякаш сте чули тези думи от бяла акула.
По дяволите!
О, мамка му!
Дейвид?
Решавайки, че в 05:00 Дейвид може да напусне къщата
само заради нещо забавно или беда, аз тръгнах след него по росата,
но установих, че пътечката от неговите стъпки
внезапно прекъсна.
Чувствайки се като последния идиот
аз изведнъж си представих как Дейвид
разтваря криле и отлита.
Това безусловно би било чудо достойно за разследване.
Хиляди рогати дяволи!
"Добро утро."
"Как е, разкри ли нещата? Всичко ли ти е ясно?"
"Нищо не ми е ясно."
"Дори и нещо да ми беше ясно сега е пълна мъгла."
"Продължавай да търсиш. Ще го разбереш веднага."
"Ще го видиш, когато узрееш за него".
"И не наблягай на уискито!"
Какво ли не правим за пари.
Как може да разследваш нещо, за което не знаеш нищо определено.
Това е все едно да наемеш Шерлок Холмс преди престъплението.
Започвам да разбира защо толкова време е посвещавал
на свиренето на цигулка и не се е свързвал с кокаина.
По списъка на гостите... Проверете дали имаме дефибрилатор.
И указания относно диета.
Мога ли да ви помогна с нещо, Уолъс?
Да, Подмор.
Може ли някой да постави щората в стаята ми?
Изглежда корниза е паднал през нощта. - Разбира се, сър.
Много съм ви признателен. Това списък на гостите ли е?
Интересно, ще ми позволите ли?
Оливър Милс, сигурно казва, че е алергичен, модерно е.
Ангина?
Благодарение на своята аристократична пищност
и разкош, който граничи с разпуснатост
Суофърд неумолимо притегля
комплексирани буржоа и нервни бохеми,
които тъпчат райграса,
бъркат думите "невеж" и "невежливост"
и мислят само как по-бързо да изпратят прислугата
до прекрасната тукашна винена изба.
Мадам Валери Ричмонд и мадмоазел Клара.
Коя е тази очарователна, пълногърда
и висококачествена особа с високомерно пренебрежителен поглед?
Пристигнахме. - Бонжур, мадам.
Мерси, багажа ми. - Тед Уолъс.
О, помислих, че сте лакей. - Не, аз съм поет.
И старинен приятел на Майкъл.
Разбира се.
Извинявам се за грешката си. - И кръстник на Дейвид.
Отговарям за неговото духовно развитие.
Виж ти?
Това е дъщеря ми Клара.
Надявам се да се сприятелите.
А ти трябва да си Дейвид?
Джейн ми разказа всичко за теб.
Толкова очаквах срещата ни.
Несъмнено благоуханната утроба на мадам Валери
е довела на бял свят откровено не красива дъщеря.
Нямах представа за гените на баща й, но рискувах да предположа
че този късоглед хобит със стърчащи зъби
е бил заченат по време на пътуване до средата на Земята.
Природата може да бъде невероятно жестока.
За съжаление аз самия сякаш се тласках към ужасен кошмар.
Предстоеше ми да прекарам уикенда с един от моите стари приятели,
видния театрален режисьор и отявлен содомит Оливър Милс.
Грубото насилие рядко носи плодове. - Господи, Оливър!
Нима Майкъл не е приложил паметка към поканата ти?
Не, аз минах без нея. - Дръж малко.
О, беден, помпозен Хипопотам.
Значи негова светлост не те е зачел много?
Всъщност аз дойдох при Дейвид.
О, скъпи, какъв недъг те мъчи? На мен може да кажеш.
Недъг... той ми е кръщелник. За какво говориш?
Мисля, че чувам тракането на лъжиците.
Не трябва да закъсняваме за обяд.
Според мен това бяха сигнали за сгъстяващия се заговор.
Трябваше спешно да постигна успех,
иначе бях заплашен да прекарам лятото
в обществото на тази "камарила".
Казват, че тази година е била много успешна за жребеца ви.
Да, най-после взехме призово място на дербито в Хикстъд.
Благодарение на него. - Специално се гордея с нашите гори.
Такова количество зеленина могат да понесат само англичаните.
Щом толкова не обичате селото какво ви доведе в Суофърд?
Купувам Лайлак за дъщеря си. - Лайлак е сивата ни кобила.
Аз вземам уроци по езда.
Може да я видим в конюшнята след обяда.
Може да ми помогнеш да я почистим. - О, много искам.
Страхотно.
Нашето квазимодче ще рине лайна. Какъв късмет.
Не се изгърбвай! - Извинете, маман.
Умирам за пастет.
При това не в преносен смисъл.
Знаеш ли?
Подмор вижда, Подмор слуша, Подмор шепне на Тед Уолъс.
Значи затова си дошъл?
Не, не.
Намерих възхитителна нова пиеса,
която Майкъл ще финансира.
Така ли?
Някой виждал ли е Дейвид?
Дете на дърветата, син на земята,
прераждане не те чака, молейки се за това.
Под коренищата в пепелта
лежи той никому ненужен.
Невидимата му люлка
е като скрита в земята сперма,
стичаща се на бели капки,
за да даде спасение на целия свят.
Е... съсипа ме. Чудесно.
Искам да го оставиш за себе си. - Колко мило.
Мама вече говори ли с теб за мен? - Защо ме питаш?
Тя се тревожи за мен. Виждам го в очите й.
Всички майки се тревожат, това им е работата.
Аз я тревожа повече от Саймън.
Саймън не разгонва гостите с разговори за пениси.
Той е безвреден. - А аз опасен ли съм?
Дяволски се надявам. Няма да търпя моят кръщелник
да броди из горите като диво животно.
Защо всички се притесняват от разговорите за секс?
Аз не.
Мисля, че хората се стесняват повече от любовта.
Защо реши така? - Никога не говорят за нея.
Всъщност само за нея говорят.
Любов, само от теб се нуждаем. Любовта движи света.
На нея е посветена 90% от цялата световна поезия.
Бързо, бавно, сладко, кисело,
с блясък и без него...
той даде рождение на всичко,
чиято красота не е подвластна на времето.
Боже, разбира се. Ти харесваш Хопкинс.
Великите са знаели, че природата говори чрез поезията.
Уърдсуърт? - Не, глупчо.
Страстта е странна, зная аз. Страстта ще разбере
тоз, който бил е в нейна власт. Типичен егоманиак онанист.
Уърдсуърт не е бил онанист.
Той е мастурбирал в стиховете си.
Слушай, хлапе, приятно ми е, че искаш да станеш поет,
но се хващам на бас, че не можеш
да ми посочиш по-безполезна и безперспективна професия.
Канализационен инженер. - Ха, добре.
Сценарий едно.
Всички поети на Англия, Шотландия, Уелс,
и Северна Ирландия правят стачки. Ефект нула.
Щети нула, ще минат 14 години преди някой да ги забележи.
Сценарий две.
Стачка правят каналджиите само от Лондон.
Ефект: От кранчето текат лайна и тампони,
навсякъде непоносима воня.
Щети: Шумът по пози повод е безкрайно висок.
Но ти все пак вярваш в поезията, нали?
В силата й да променя света. Нали още си поет?
Господи, недей и ти.
Слушай, разбира се, че съм поет.
Просто... това е тежък труд.
Ако искаш злато копаеш в мина.
То не пада върху теб на блестящи слитъци.
Разбра ли?
Отлично.
От тези разговори за поезия ми се събуди апетита.
Време е да преминем към тортата със сметана на майка ти.
Ще сложа чайника.
По дяволите!
Още една баня?
Центъра ми на тежест се е преместил откакто бях в отбора по гребане.
Значи си намерил Дейвид? - Да, прочетох някои негови стихове.
Ето ги. Изглежда е решил изящно да опише
как бие чекии в гората. - Успял ли е?
Стиховете ли имаш предвид? - Тед.
Дали го прави често ли?
Ти поиска да го наблюдавам и ако това е основното му занимание...
Майката не трябва да знае всички подробности.
Не го казвам за удоволствие.
Аз цял живот съм бягал след жените като пале угаждащо на стопанина си.
През останалото време се обслужвах сам и не виждам нищо лошо в това,
но ако синът ти пише метафизично за спермата си,
а не просто си маже ръцете с обикновен човешки крем,
то наистина имаме проблем. - Какъв?
Мамо, да отидем веднага в конюшнята.
Лайлак е заболяла. - О, по дяволите.
Ако конят е болен той трябва да направи нещо.
Разбира се, но първо трябва да го намерим.
Вие не вярвате ли?
Вярата е хубаво нещо, но трябват и доказателства.
Всичко се случи много бързо.
Вчера беше здрава.
Кръстецът е такова нещо. Бъбреците отказват мигновено.
Но на нейното пасбище няма кръстец.
Имате ли друго обяснение за кръвта в изпражненията й?
Не, но това не обяснява кръвта в слюнката й.
Извинявай, Клара, изглежда, че с Лайлак нищо няма да стане.
Но аз дори не я пояздих.
Да вървим. Да се върнем в къщата.
Съжалявам, Валери. Случи се ненавреме.
Но нали има шанс да се оправи?
Уви, нещата са печални. Ан има голям опит в това.
Трябва ни време за чудо.
Еркюл Поаро с един бегъл поглед към тази група
би направил всички умозаключения за разгадаване на тайната,
но с мен това беше безполезно и аз решително не разбрах нищо.
Моля ви не действайте прибързано.
Боже мой! - Дейвид.
Не я пипай. Не трябва.
Болният кон може да е много опасен.
Да вървим. - Това не е правилно.
Какво става? - Сега ще ви обясня.
Ставаше това, че Логанови не намираха в себе си сили
да избавят от мъките бедното животно,
но в същото време имаха безкрайни способности
в прокрастинацията и нерешителността.
Може да дойдете утре и да я погледнете още един път...
Разбира се, милейди. - Благодаря.
Е, как се отнасяте към коктейлите преди вечеря.
Мисля, че никой няма да откаже.
Взех идеята от един драматург.
Запознахме се във Венеция.
В историята ти има ли тема или е просто изброяване на скучни събития?
О, тихо. За какво говорех... а, да.
Джани имаше наистина огромен...
О, Господи.
Ч-е-п.
И се страхуваше, че ще ме нарани.
Джани, скъпи, викам му, не се бой. След всичко, което съм преживял
ще ти провърви дори, ако само докоснеш стената.
Това е все едно да пуснеш книжно корабче по Канале Гранде.
Трябва да сте по-сдържан пред децата. - Скъпа, те знаят всичко.
Има два варианта. Първия е да позволим на Оливър
да се хвали със своите подвизи зачервявайки ушите ви
и втория да чакаме децата да научат всичко от собствен опит.
Въобще не разбирам тази всеобща мания по секса.
Това не е мания, а смисъла на живота.
С наша помощ децата трябва да се научат само на добри маниери.
Дейвид, помогни с чиниите. - Да, мамо.
О, Боже.
Ще ни разкажеш ли сюжета, Оливър?
Вече не очаквах, че ще попиташ, Майкъл.
Това е пиеса за неудачно жиголо,
което работи като алт саксофонист на круизен лайнер.
Но всъщност той е... - Оливър, достатъчно.
Дори не си го и помисляй.
Не давам нито пени.
Е, щом не може да пием за пиесата ми да пием за Лайлак.
Нека с нея да се случи чудо.
Да, за Лайлак. - За Лайлак.
Същият тост ще вдигнат и утре вечер,
когато тленните останки на нещастния кон отидат за туткал.
За чудесата.
Не ти прилича да не пиеш.
Ти наистина ли искаш да се присъединя към винената ви молитва за чудо?
Толкова ли е смехотворно? - По-лошо е.
Чудесата са феномен, който хората се страхуват да разберат
или са прекалено мързеливи както в моя случай,
но истината е, че чудеса не стават
и никой досега не е бил изцелен.
Не вярваш ли в изцелението?
Може да отстраниш механична неизправност,
но не може да събереш разкъсания или да възкресиш умиращият.
Всичко изгнива.
Това е безславният край на всичко съществуващо.
Никой ли не иска чай от лайка?
Аз мисля, че с Тед ще побъбрим на чашка с нещо по-ободряващо.
И така мен ме изпратиха тук да разследвам чудеса,
а сега съм принуден да отричам съществуването им.
Повече от съвпадение е, мисля. Вече се чувствам като Тома Неверни
в едно пасхално утро.
Това, което сега ще ти изповядам трябва да си остане между нас.
Баща ми е дошъл в тази страна от Масачузетс през 1936.
Когато започнала войната той се записал доброволец
и станал инженер-авиомеханик.
По-късно същата година при тях в базата дошъл юноша.
В крака на баща му фермер било попаднало парче метал
и можело да се развие гангрена.
Момчето знаело, че лекарят ще иска да го ампутира
и потърсило помощ от баща ми.
Баща ми докоснал крака, гнойта изтекла и раната зараснала.
Веднага ли? Красива история,
но може да е станало и случайно. - Това е било първият път.
Станали още няколко чудеса и за това се заговорило.
В края на войната буквално не го оставяли на мира.
Било е друго време.
Преди 70 години, Тед, не в средните векове.
Аз не наследих дарбата му.
Мисля, че се е предала през поколение. - Това са детски приказки.
Ан е болна от асма.
Помниш ли онова горещо лято преди четири, пет години?
Онази сутрин ние с Дейвид не бяхме в къщи,
а тя получила ужасен пристъп.
Мамо? Саймън се хвърлил към нея,
започнал да й прави изкуствено дишане, но това не помагало.
Пет, шест, седем, осем, девет...
Тогава ние се върнахме. Дейвид чул шум...
прибягал, отстранил брат си,
сложил ръце на гърдите на майка си и тя започнала да диша.
Искаш да кажеш, че Дейвид й е спасил живота?
Изцели я. Пристъпите спряха.
Това е все едно Стивън Хокинг да каже,
че още вярва в Дядо Коледа.
Не съм против, когато старите ми приятели стават продажници,
но когато откачат се нервирам.
Този Великден Джейн ни гостува.
Левкемия си бе свършила работата
и докторите й даваха още само три седмици.
Тя искаше да ги прекара в тишина и покой.
Щом пристигна веднага легна в леглото.
В края на първата седмица настъпи подобрение.
През втората се опита да стане. На третата напълно оздравя.
Дейвид беше с нея всеки ден.
Трябва да има някакво разумно обяснение.
Ръцете на Дейвид лекуват. Видях го със собствените си очи.
Но вече не знам. Ние не обичаме публичност и шум,
но това е нещо голямо, важно.
Да го крием като проклятие или да го крещим от покривите?
Защо питаш точно мен?
Вчера ти особено подчертаваше, че си кръстник на Дейвид.
Заслужи си тази титла.
Скъпа Джейн, трябват ми някои наставления.
Или ме е настигнало старческо слабоумие,
или всички останали са превъртели.
Нали ти казах, че в Суофърд стават чудеса.
Много се радвам, че си ги видял.
Нищо не съм видял.
Незаслужаващи доверие хора ме хранят с небивалици.
Те съществуват. Трябва да ги има.
Ти знаеш какво означава това за мен.
Целувам те, Джейн.
Живял на света развалината Тед,
наричал себе си стар поет,
и за да не лудне, ей Богу, пиел много
и падал нафиркан под плет.
Здравей, Лайлак. Донесох ти ябълка.
Изчезвай.
Алелуя!
- Каква муха те е ухапала?
Лайлак е добре.
Има още неща на небето и земята, Тедатио.
Чухте ли? - Чух, мое сладко портокалче.
Хайде, изчезвайте всички.
Защо не извикате и Подмор?
Щом Лайлак се е изцерила, значи и Клара може да стане красавица.
Сега накъде препуснахте? - Да търся Дейвид.
Лайлак не се е излекувала сама.
Вси Светии. Чакайте!
Нищо не ми разваля повече настроението
от вида на радостния Оливър.
Но мисълта, че съм проспал някое чудно събитие
дойде втора.
На Дейвид още му предстоеше да обяви изцелението на Лайлак,
но тази идея вече висеше над Суофърд, като пълен с пикня дирижабъл.
Трябва да намеря брат ти. - Не съм го виждал, но седни.
Така ще обходим повече.
Какво мислиш относно Лайлак?
Аз й проверявах пасбището. Там няма кръстец.
Чух разговора ти с ветеринаря. Нито кръстец, нито хербициди.
Свети Дейвид Суофърдски и неговите чудесни ръце.
Мамка му, спри най-после тази моторна коса.
Здравей, Дейвид. - Здравей, Оливър.
Какви са тези глупости с ръцете? - Не знам.
Да не си минал в лагера на вярващите? - Извинявай.
Виждал ли си как го прави? - Веднъж с мама.
И какво стана?
Дейвид си сложи ръцете върху нея и й стана по-добре.
И нямаше светкавици, ангелски хор? - Тя просто дойде на себе си.
Това трябва сам да го видя.
Шибаната Джейн и нейното: "Ще видиш каквото трябва да видиш".
Да тръгваме.
Къде, по дяволите, се мотаеш?
Вземи се в ръце, Тед.
Екзистенциална криза имат само слабаците
и героите от скандинавските филми.
Казах ти да наглеждаш Дейвид. - Невъзможно е да го намериш.
Този проклет кон подлуди кокошарника. Познато ми е от баща ми.
Ще разбера всичко, давам ти дума.
Колко ще ми струва? - Това е всичко, което...
Здравейте, момчета.
Добре изглеждаш.
Ти си шибана магия.
О, забрави го.
Той е твърде задръстен, за да вярва в чудеса.
Но ти... на теб ти е дадена възможност да промениш света.
Клара е следващата.
Аз ще го намеря.
Изцелилият се Оливър тържествуваше.
Сега нашия безстрашен предводител на тийнейджърите
се впусна в издирване на Клара.
Ако младият Свети Дейвид
може да превърне грозното семе на Валери в новата Афродита
не бих могъл да пропусна това чудо.
Дейвид, чичо ти Тед е.
"Той откри в себе си супермен... и стана супермен!"
Свистящите с парата си локомотиви
отстъпиха мястото си на дизелите и електровозите...
Мистър Уолъс? - Аз търся Дейвид.
О, великото чудо на нашето столетие.
Какво е това, по дяволите? - Аз не чувам нищо, сър.
Само не ми казвай, че последния бастион на здравомислието
в тази къща също ще падне.
Колкото по-малко приказваш, толкова повече бакшиши получаваш.
Известно ли ти е къде е Дейвид? Престани, Джон.
Знам, че виждаш всичко, което се случва тук.
Той има скривалище. - Продължавай.
Често не спи в стаята си.
Никога не излиза през вратата, щом може да излезе през прозореца.
Повечето нощи прекарва някъде под земята.
Но къде?
"Аз облизах тревата до златист гланц.
Получи се сено, златно сено за плътта.
Стиснах листата с горещите си пръсти и потече сок.
Кръвта трябва да е свежа.
Засях полето със собственото си семе..."
О, здравей, Валери!
"Внимание, до всички постове!" "Мама идва в Суофърд."
"Не се дръж с нея като с животно!"
Хайде, Клара, отиваме в гората.
О, Боже.
Ако пуснеш духът той ще те изцели.
Усети как духът прониква в теб. Приеми го с отворено сърце.
Изпий я, да. Точно така, пресуши го.
Не, пусни я! - Махни се!
Не трябва да се прибираш в такъв вид. Ела да те оправим.
Ухапа ме. Саймън, не ме изоставяй!
Ескулап, излекувай се сам. - Ето ви ги съвременните чудеса.
Не си спомням свети Франсис от Асиси да е свършвал в устата на някого.
Може просто да не са го споменали в житието му.
Чичо Тед, тя ме ухапа. - Ти всички ли ги изцеляваш така?
Добре, нито дума повече. Можеш ли да станеш?
Ставай.
Старостта лесно осъжда младостта. - Боли ме.
Признавам, че ми беше трудно да изпитвам топли чувства към Дейвид,
с неговите викове и глупави сонетчета, но все пак момчето ми е кръщелник.
Може да не съм надежден относно сребърните пръстени за салфетки,
но когато го видях да страда от катастрофално сексуално бедствие,
изпитах пристъп на старата, добра мъжка солидарност.
Никога не съм бил бойскаут и не правя по нещо добро всеки ден,
но за спасяването на някого на всеки 15 години
явно заслужавам някаква грамота.
Мистър Ленокс?
О, да. Да.
Бихте ли могли да ми опишете природата
на вашите отношения с Дейвид?
Всеки ден е различно, ту е добре, ту е лошо.
Вие баща ли сте на момчето?
За моите грехове.
Тогава може би ще ми обясните защо Дейвид каза:
"Болката се увеличи в колата,
защото чичо Тед е ужасен шофьор".
Радвам се да ви съобщя, че при нас рядко идват деца
със следи от човешки зъби по пениса.
Още по-рядко е, когато изпадналото в истерия момче
е съпроводено от известна личност.
Защо веднага не ми казахте, че сте ме познали?
По-добре ми кажете кои са родителите на Дейвид.
Искам да говоря с него.
Полицията едва ли ще ви разреши. - Полицията ли?
Авторитета няма да ви помогне. - Нека да говорим като възрастни.
Това са само двама любовници пострадали при злополука.
Може при вас бохемите на това да се гледа през пръсти, но...
Аз имам син на неговите години и не бих искал това да се раздухва.
Аз съм и съдия.
И вероятно калвинистка против свирките и домакиня против фелациото?
Голям срам ще е ако родителите му разберат.
Ако веднага не ми кажете кои са родителите се обаждам в полицията.
Едно, две... - Добре, добре.
Може би ви трябват и родителите на момичето...
Момичето ли? - Момичето.
Момичето. Момичето.
Или мислите, че му е духал жираф?
Аз мислех, че вие...
сте бил втория участник. - Какво сте си мислила?
Ако е станала грешка моля за извинение.
Мой дълг е да изясня...
всички факти.
О, нямам думи.
Случаят ме свърза с един от малкото хора,
които имат моя книга на рафта,
който бе опознал дълбочината на моята душа
и тази жена ме помисли за педофил.
Голяма изненада ми направи днес в гората.
Бях на крачка да попадна в списъка на сексуалните маниаци.
Дарбата понякога изисква жертви.
Може би ще е добре да ми кажеш какви сили обладаваш?
Спри колата.
Не, достатъчно тичах след теб за един уикенд.
Ще ти разкажа, но не тук.
Аз го наричам просто дарба, а не подарък за мен.
Способен съм да усещам силата на природата.
Слагам си ръката на болното същество
и тази сила пробягва по мен подобно на мълния.
Но аз изпитвам и човешки чувства.
Глад.
Студ.
Всички видове глад.
Получих първата си полюция преди една година.
Знам, че е било късно.
Разбрах, че това е глупаво...
че не трябва да се допуска... да се изпразвам напразно.
Разбираш ли, лекуват не само ръцете ми.
Всичко в мен е целебно.
Моята кръв и моята сперма. - Така.
Знаех, че ако я използвам само за добри дела,
а не заради удоволствие,
то тя също може да стане могъщ инструмент.
И затова ли накара Клара... - Всичко започна с Джейн.
Болестта й бе твърде силна за ръцете ми,
но аз знаех,
че ако мога да я напълня вътре със своята живителна влага
това ще й помогне. - Тази дарба...
Мислиш ли, че е наследствена?
Всеки може да има чист дух. - Дори и аз ли?
Особено ти. Когато ти беше поет
вдъхновението ти е помагало да виждаш величието на света.
Простотии, когато искаш поезия се сражаваш с хартията и молива.
Бориш се като обикновен смъртен,
а не чакаш да те посети вдъхновението.
Светът е изпълнен с Божието величие.
То те заслепява като слънце в станиол.
Жерар Манли Хопкинс работеше.
Той изучаваше англосаксонска ритмична структура.
Научи уелски език. - Но вътре в него е живеел гений.
Погледни Саймън.
Ние имаме еднакви гени, но той има редова душа.
А твоята душа? - Различна е и специална.
Различна и специална.
Да, и се отнасяй към това с уважение.
Простотии!
"Виж каквото трябва да се види", задника ми.
Чудеса, пишката ми с увисналите топки.
Извинете, че ви развалям празника,
но всички виждат това, което искат да видят
и никой не е имунизиран от шарлатански чар на Дзен
и католическите обреди, или от оралното удовлетворение
на младия Христос на горската поляна.
Всичко това е само криво огледало,
помагащо ви да се видите по-щастлив, по-здрав,
по-красив или по-малко... по-малко умираш от левкемия.
Бедната Джейн. А аз съм безсърдечно говедо.
Може би съм прекалено циничен, за да вярвам чудеса.
Може би трябва да пожертвам всички свои представи за здрав смисъл
и да се присъединя към тази секта на имбецили.
Ако на някой му трябва чудо, то това е на Тед "Шибания" Уолъс.
Невинаги съм бил такава торба с лайна.
Изцели ме, Исусе. Възкреси ме, Сине Божи.
Ще ми налееш ли джин?
Да, разбира се.
Боже, на кого приличаш?
Докато си тук, Ребека, кой управлява Нарвия?
Как намери такава наглост да се появиш тук?
Сигурна съм, че Майкъл е бил щастлив, когато му си се обадил.
Аз написах на Дейвид. - О, разбира се.
Спомнил си си, че имаш кръщелници.
Изглежда повече не мога да бягам от истината
и трябва да разкажа обърканата история на отношенията ми с Логанови.
Всичко започна с по-малката сестра на Майкъл Ребека,
по която аз се захласвах преди много луни.
Тази вечер мой гост ще бъде един от най-известните поети...
Нашето малко безумие завърши рязко и внезапно,
след като тя ме накара да се правя на учено магаре
в досадното си полунощно предаване за поезия наречено "Станца".
Вашите коментари...
Жените ме мразят, защото имам смелостта да казвам истината,
че те не получават удоволствие от секса.
Може би само с вашите жени е така. - Те заменят със секс цената,
която трябва да платят, за да получат мъжа.
Ако трябва да сме честни докрай единствената причина да съм тук
е това, че понякога се чукаме и това е най-високият комплимент,
който нашия пол може да даде на вашия.
Благодаря, мистър Уолъс. - Това ли беше?
Имаше момент, когато си плюех на ръцете и се хващах за работа.
През следващите пет години събрах всичките си съкровища и таланти,
изкатерих се нагоре и радостно извърших самоизгаряне
като лаоски монах.
Оттогава Ребека неуморимо ме преследваше с кървав меч.
Ние сме тромави скелети в гардероба един на друг.
Джейн ми каза, че ще дойдеш, но аз не вярвах, че ще имаш...
Тя ме помоли да разследвам оздравяването й.
Тя доказа, че докторите са сгрешили и на мен това ми стига.
И не ти ли е интересно как и защо? - Едно е да я пренебрегваш,
но да злоупотребяваш с доверието й е отвратително.
Аз не лъжа дъщеря ти. - Да, ти просто й прибираш парите.
Които има повече от достатъчно. Сега й е необходим човек,
който е способен да види какво стои зад нейното изцеление.
Мислиш ли, че ставаш за тази работа? - Да.
И как върви кръстоносния ти поход?
Зарежи, Тед Уолъс.
Единственото, което още може да видиш, е дъното на бутилката.
Доволна ли си? - Да, благодаря.
Това е чудо, нали?
Това е безумно натрупване на нелепици,
през което не мога да се промъкна и... и така нататък.
Запази си парите, Джейн. Аз не свърших нищо.
Бъди щастлива.
Не мога да опороча дарбата на Дейвид.
Това е твоето изцеление.
Тед, ти също можеш да я придобиеш.
Просто отвори сърцето си.
А ако не искам? - Длъжен си.
Нищо подобно. Не съм длъжен да правя нещо
или отчаяно да се вкопчвам в нелепото ти суеверие
защото не се каня да ритам кофата.
По дяволите!
Не се каня да ритам кофата.
Да ритам кофата!
О, Господи!
Всъщност, с това, което каза... "Ескулап, изцели се сам".
Трябва ми телефона на ветеринаря.
011 496...
нула и три деветки.
Дейвид... много ли ми е ядосан?
С него всичко ще е наред. Нямаш представа колко ми помогна.
Мистър Огден, сутринта прегледахте коня Лайлак Логан.
Да, знам, че не се казва така.
Закъсняваш за вечеря, Тед?
Ще се преоблека за минута.
Започвайте без мен.
Току-що видях Дейвид. Какво е станало с него?
Разхожда се, умори се, но не се тревожи за него.
Ани?
Ти наистина ли го мислиш за чудотворец?
Е, аз...
Ти си му майка и ако е така би трябвало нещо да усещаш.
Струва ми се, че е способен на чудеса,
но понякога...
отново имам задух.
Винаги съм знаел, че ти си необикновена.
Мисля, че е време да обявим това на света.
Решението ще вземем ние с Ан.
За Бога. Това вече не е тайна.
Това е удивително, светло чудо,
което прави всички щастливи!
Извинявай, че ще прекърша мечтите ти, Оливър, но аз не съм щастлив.
Естествено, ти си си същият говнар.
Извинявай, Майкъл.
Какво става? - Майкъл.
Изслушах всичките ви истории,
но не вярвам в чудотворната сила на Дейвид.
Той имаше шанс да се докосне до божественото
и какво говори? - Не е ли странно, че именно поетът
не вярва в чудото? - Въобще не.
Аз съм поет заради много земната си натура.
Интересува ме това, което виждам, чувам,
помирисвам, вкусвам...
И дойде, за да ни обливаш с насмешките си ли?
Джейн ме помоли да дойда. Тя каза, че в Суофърд стават чудеса
и ме помоли да ги разследвам. - И?
И мисля, че Дейвид е горд и чувствителен.
Това ли е всичко?
Оливър, тихо.
Искам да чуя какво ще каже Тед.
Нито един тийнейджър няма достатъчно ум.
Дейвид сега е в точката, когато преоткрива идеите,
но истинският им смисъл засега не му е достъпен.
В нашата култура е много почетно да си "особен" и "специален".
Ние разказваме на нашите деца истории за супергерои
и решаваме, че внезапно възникналите таланти
са ги възнесли към сияещи върхове.
Майкъл разказал на сина си история за герой,
какъвто би искало да е всяко момче
и Дейвид решил, че тя е истинска.
Но това не е измислица. Знам какво видях и почувствах.
Това, което си видял е заблудата на най-обикновено дете.
Тед, какво... - Любими.
Но дарбата на баща ми? Аз съм го виждал.
Да, баща ти е имал дарба, която е преминала по наследство.
Той е луд, не знае какво говори. - Оливър, повече не го прекъсвай.
Извинявай, Тед. Моля те, продължи.
Дарбата на бащата на Майкъл се е предала...
на Саймън. - На Саймън ли?
Преди няколко години
Ан получила ужасен астматичен пристъп.
Саймън запазил самообладание и опитал да й върне дишането.
След това дошъл Дейвид и поставил ръката си на гърдите на Ан
точно в момента, когато подействала първата помощ на Саймън.
Благодаря, скъпи. - Майкъл.
Ти си видял възстановилата си жена, спомнил си за баща си
и си казал на Дейвид, че той е наследил дарбата.
Дейвид споделил с Джейн, а когато на нея също й станало по-добре
просто изчакал слуховете да го разнесат навсякъде.
Ти твърдиш, че Саймън е надареният?
Баща ти не е бил лечител.
Той е притежавал смелост, добрина и здрав смисъл,
и това е дарбата, която е наследил Саймън.
Дейвид си е въобразил нещо много по-грандиозно.
Той убедил себе си, че ако остане чист
неговата сперма може да бъде източник на изцеление,
много по-ефективен, от ръцете му.
Джейн, прекрасна, забележителна, загубила надежда...
му предоставила идеалната възможност за опити.
Много е възможно същият фокус да е направил и с Лайлак.
Боже.
Само Оливър може да каже кой метод е използвал при него.
Как се осмеляваш? - Ти си развратил сина ми?
Това беше лечение. Той ме излекува.
Доведи Дейвид. - Да, мамо.
Но хората са се подобрили и това не обяснява случая с Лайлак.
Лайлак е моя вина. Първата сутрин след моето пристигане
аз хвърлих бутилка уиски в тази кофа.
И Лайлак явно се е порязала.
Тя се е напила, а след това е настъпил махмурлука.
Повръща ми се. - Само Бог знае за какво се сетихте.
А какво ще кажеш за това?
Наистина ли си изхвърли лекарствата?
Вече не са ми необходими.
Никога не съм се чувствал по-добре.
Тогава защо тази сутрин крещеше от болка в спалнята си?
Не разбирам какво правите. Забравихте ли?
Джейн.
Джейн, Джейн, Джейн, Джейн.
Да, случват се ремисии.
Дейви не е в стаята си. - Какво?
Но намерих това. - Скъпи.
Оня шум зад вратата. - Ако е чул всичко... Боже.
Чакайте малко, само да намеря този малък мерзавец!
Преди пет минути го мислехте за второто пришествие.
Дейви! - Търси, Сода, къде е Дейви?
Дейви!
Къде си?
Дейвид! Дейвид!
Дейви!
Дейвид!
Скъпи! - Дейви!
Саймън, доведи Сода тук!
Какво намери, Тед? - Пижамата му.
Търси... търси Дейви.
Мисля, че хвана следа.
Дейвид! - Търси Дейви, Сода.
Дейвид! Дейвид! - Търси Дейви, Сода.
Какво, по дяволите, е това?
Намерихме го! Намерихме го!
Не диша. - Тед, позволи ми.
Дейви, о, Боже! - Пет, шест, седем, осем, девет,
десет, 11, 12, 13...
Добре ли е?
Саймън, спаси го! - Ще се обадя за линейка.
Благодаря, скъпи. Аз ще отида с него.
Ти седни при Саймън. - Добре.
Обичам те.
Благодаря, Тед.
Ти... ти се справи много добре.
Не съм направил нищо.
Аз бях ужасен баща.
Просто си се увлякъл по собствените си фантазии.
Всички от време на време сме виновни в нещо.
Ще погрижиш ли сега за нещата тук?
Суофърд Хол.
Да, аз съм кръстникът й.
Да.
Да, ще й предам.
От болницата ли беше?
Да.
Той можеше да умре в онази яма.
Да.
Но ти не можа да се въздържиш.
Твоята помпозна реч разкъса егото му на парченца.
И разбираш ли, че ако си прав,
това означава, че дъщеря ми умира.
Знам.
Но не можа да устоиш да привлечеш вниманието, нали?
Винаги искаш да си най-умният. - Знам.
И не е важно колко това ще нарани околните.
Знам. Знам.
Скъпа моя... много съжалявам,
но... имам ужасни новини.
За Джейн. Това позвъняване...
Аз бях прав.
Тя...
Ти си копеле. Ти си шибано копеле.
"На скъпата ни баба"
Гибелта на миналото, унищожавайки всичко
на нещо все пак донася тържество.
Това, което ми бе по-скъпо от всичко,
по заслуги, а по-скъпо от всичко.
Има в пустинята извор, от който да пия
и дръвче има на плешивото хълмче...
Дръж се, татко. - Пееща в самота птица...
Кошмарно стихотворение.
Цял ден ми пее за теб.
Добре чете, младо кутре. - Благодаря, чичо Тед.
Ние ще те направим поет.
Как върви живота без чудеса?
Нормално, все едно ходиш на работа. - Скоро ще свикнеш.
Значи ти си любителят на мастурбирането в гробове?
Това е синът ми Роман. - Да, аз съм.
Готино.
Къде е сега Джейн?
В рая ли? В ада?
Боя се, че нито там, нито там.
Тя току-що се успокои в земята
като милиони Джейни преди нея.
Също като всички Том, Дик и Хари.
Като всички свещеници, поети и рок звезди.
Като всички риби, борсуци и ловджийски кучета.
Краставици и камили. Здравей и довиждане.
Следващата гара е неизвестна.
Добре, по дяволите.
Но ако непременно ви трябват чудеса как ви се струва това!
Снощи написах пет стихотворения.
Това е почти пет пъти повече, от постигнатото за 30 години.
Тази сутрин в главата ми имаше още две дори без капка пот.
Как? Защо?
Вдъхновение от ясното синьо небе.
Може да съм позавехнал, да съм стар,
но да умра на място, ако не съм изпълнен с чудо.
За чудесата.
ХИПОПОТАМЪТ
А сега бъдете така добри и се омитайте оттук!
Не пречете на поета да твори.
Превод и субтитри Ivon