УНАКС ТИЙМ © 2018
Превод и субтитри Gushifly
МИСТЕРИЯТА НА КЪЩАТА С ЧАСОВНИКА
Скъпи Луис, моля те намери автобусен билет
и два сребърни долара за пътуването ти до Мичиган.
Съжалявам за загубата на родителите ти.
Майка ти ми беше сестра, а това те прави мое семейство.
Ще направя най-доброто, за да почувстваш като у дома.
Както е казал Айнщайн: "Животът е като колело.
За да сме в равновесие, трябва да продължим да се движим.
Така и ще направим. Чакам те с нетърпение.
Твоят чичо, Джонатан.
П.С. Извинявай за петното върху писмото, това е шоколад.
Мамо, татко, там ли сте?
Ще бъда ли добре?
"Не мога да кажа."
Ню Зебеди, Мичиган, 1955 г.
Последна спирка - Ню Зебеди.
Стига, не се убивай, преди да съм те видял.
Луис? Аз съм чичо ти, Джонатан.
Роба ли носиш? - Това е кимоно.
Нека ти помогна.
Боже, какво носиш, енциклопедии? - Речници.
Сериозен си. - Харесвам новите думи.
Считам ги за привлекателни. - Добре дошъл в Ню Зебеди.
Или трябва да кажа "Привет?" Може да потърсиш тази.
Знам какво означава. - Умно хлапе.
Дали скоро ще сме си у дома? Шоуто "Капитан Полунощ" почти започна.
Не се тревожи. Нямам телевизор.
Но има игра на покер довечера, ако искаш. Играеш ли?
Не, аз съм на десет. - Правилно.
Пристигнахме. Извини ме.
"Мъгинс Симун" с особена дръжка. Скачай вътре.
Пази си краката.
Пристигнахме.
По романа на Джон Белеърс
Дом, хубав дом.
Харесваш ли Хелоуин?
Не, държа ги целогодишно.
Г-н Барнавелт!
- Г-жо Хенчет, Мармалейд?
Това роба ли е? - Кимоно.
Пак сте свирил на саксофон.
Не всеки цени тънкостите на джаз одисея в свободна форма.
Не ме е грижа какво свирите, а че го правите в три сутринта.
Умолявам ви... Кой е този? - Луис, племенникът ми. Ще живее с мен.
Отговорен сте да опазите едно дете живо?
Точно така. Лека нощ. Насам, Луис.
Ще се опитам да го намаля около 3:00 сутринта,
но това са най-добрите ми джаз часове.
Пристигнахме.
Това са много часовници.
"Много", е въпрос на личен вкус. За мен е идеалното количество.
Извинявай, там има повредена кукувица.
Зъбното колело и пружинката за щракане изостават.
Здравей, ти си Луис, предполагам. Как беше пътуването ти?
Тази стара вещица е съседката ми, г-жа Флорънс Зимерман.
Облекчена съм да видя, че не си наследил огромната глава на чичо си.
Казано от жена, която буквално прилича на клечка.
Виж ти, гигантската глава е ядосана.
Боже, този изсъхнал лилав скелет говори?
Радвам се да се запознаем. - Луис, гладен ли си?
Да. - Ще покажа стаята на Луис.
Веднъж в живота си бъди полезна и направи онези шоколадови бисквити.
Как ги искаш, сър? Да запушат гърлото ти една по една
или да се ронят и влизат в панталоните ти?
Игнорирай я, мисли се за по-умна, защото има повече научни титли.
Мисля се за по-умна от теб, защото съм по-умна.
Чичо Джонатан, не трябва ли да вечерям, преди да ям бисквити?
Защо да не ги ядеш за вечеря? По-вкусни са.
Знам, но имахме тези правила вкъщи. - Не и в тази къща.
Няма време за лягане, къпане или ядене.
Може да ядеш бисквити, докато повърнеш.
Ще видиш. Нещата тук са доста различни.
Всичко е твое.
Въпреки, че не знам защо това е твое.
Пълна противоположност на истинската магия.
Това е последното нещо, което родителите ми дадоха преди...
Катастрофата.
Съжалявам. Ето, вземи си го.
Имам кърпичка някъде тук.
Заповядай, не почакай.
Не исках да...
Не осъзнах, че топката е от емоционално значение.
Ето, почти.
Свободен си да вземеш всеки цвят. Еднакви са.
Хей, горилата, покер ли ще играем или да редя пасианс?
Изчакай, плашило такова.
Нали така?
Да му кажеш безизразно лице, е обида към лицата.
Губиш, повлеканке.
Давай!
Той отново печели. - Будалкаш ме. Играл си и преди.
Не съм. Кълна се.
Късметът на начинаещия, предполагам.
Ще удавя мъката си в горещ шоколад. Искаш ли?
Флорънс? - С радост.
Вземи си. - Задави се.
Откога живееш до чичо Джонатан?
Винаги сме били приятели, откакто дойдох тук.
Всъщност избягах от Париж след войната.
И не, да отговоря на погледа ти.
С чичо ти никога не сме се целували.
Думата е "платонично." - Точно така.
Виж, чичо ти ме подлудява и невинаги мирише така ужасно,
но ме измъкна от повече неприятности, отколкото смея да спомена.
Разбрах, че всичко, от което човек се нуждае на този свят,
е един добър приятел.
Сигурна съм, че ти имаш много.
Да, тонове.
Всичките ми приятели са наистина чудесни.
Лека нощ, мамо и тате.
Наистина ми липсвате.
Обичам ви.
Чичо Джонатан?
Не си ходил вчера в стената.
Ехо? - Луис, не те видяхме.
Днес е голям ден, първият ти ден в училище. Как спа?
Добре. Ти как спа? - Отлично, като бебе, голямо бебе.
Сега върви. Разбий ги.
Кларк, вземи решение.
Хърман.
Добър тласък, Хърман. - Благодаря, тренер.
Уди. - Вече сме отбор.
Да играем. - Може би другият път, глезльо.
Треньоре, хайде, избери го.
Добре, ти си с нас. Можеш да играеш, нали?
Разбира се.
Свободен съм.
Хайде, момчета.
Давай, давай. - Предай топката.
Очилатко, какво става?
Защитата, по-бързо!
Очилатко, стреляй!
Не по мен, а по коша.
Извинявай.
Пазете, момчета.
Стреляй!
Добър изстрел, бързако.
Ето я звездата на Минеаполис Лейкърс. Как си, приятелче?
Добре. - Вотът за Тарби Кориган,
е вот за нещо газирано в чешмите.
Вотът за Тарби, е вот за газирано в чешмите.
Как ще газира чешмите?
Не стой така там. Можеш ли да хвърляш?
Не много добре.
Ще хвана каквото мога. Хвърли ми една.
Хайде.
Какво правиш тук? Всички сме ти приятели.
Тренирам футбол. Не мога да играя. Нищо не мога да направя.
А моят задник топли само пейката.
Нов си в града. Къде живееш?
На онова, старо място в края на "Хай стрийт."
Почакай, живееш в кланица?
Извинявай, какво? - Някакъв стар тип е починал там.
А сега е обитавана от духове. Всички така казват.
Виждал ли си нещо зловещо? - Не.
Снощи мисля, че чух нещо, но беше чичо ми.
Какво правеше той? - Не знам, ходеше наоколо.
Мисля, че търсеше нещо. - Може би е търсел брадва.
Това е неговата къща. Защо да не знае къде е брадвата?
Може да я е скрил от полицията след последното убийство.
Виж, опитвам се да помогна и на двамата.
Не може да гласуваш за мен, ако нямаш оръжие.
Хайде.
Луис, миличък.
Липсваше ми толкова много.
И ти ми липсваше много, мамо.
С баща ти бихме дали всичко, за да бъдем отново с теб.
Знаеш, нали?
Как се справяш?
Как намираш чичо ти Джон? - Изглежда мил, просто...
Какво?
Всичко е наред. Може да ми кажеш.
Тази къща е плашеща. Стара, страховита и всички тези часовници.
Виждам странни неща отстрани.
Чувствам, сякаш чичо Джон крие нещо.
Това е защото той наистина крие нещо.
От теб. Съжалявам, миличък.
Ти си в опасност. - Опасност?
Каква опасност? Какво искаш да кажеш? - Трябва да бъдеш смел.
Мамо, това съм аз. Не съм смел.
Първо вземи книгата.
След това ключа.
Книга, ключ, за какво говориш?
Чуваш ли тиктакането?
Смел.
Не си тръгвай!
Помощ! Пусни ме! Помощ!
Аз съм.
Долу, момче! Казах долу! Върви си в стаята.
Съжалявам, че трябваше да видиш това.
Не, къщите не нападат. Ако го правят, не казваш:
"Съжалявам, че трябваше да го видиш." Това място обитавано ли е от духове?
Ще ме убиеш ли с брадва? - Какво? Не!
Ще ме убиеш с брадва, нали? - Няма да се убия.
Тогава какво става?
Едно нещо е сигурно, къщата те харесва.
Къщите не харесват нищо. Те са къщи.
Знаеш ли какво е магьосник, Луис? - Това е...
Вещер.
Мисля, че е малко повече от вещер.
Магьосник - съществително име.
Човек, който практикува магия.
Вещер.
Казваш, че си магьосник?
Щеше ли да се изплашиш, ако бях?
Добър или лош магьосник си?
Зависи от това, какво имаш предвид под "лош."
Аз съм мил, но не и добър.
Просто съм обикновен магьосник,
но г-жа Зимерман е мила и добра.
Дяволски добра. Взе магистърска степен от университета в Гьотинген.
Защо винаги ходиш посред нощ?
Какво е това тиктакане в стените? - Чул си го?
Къщата беше собственост на друг магьосник,
Айзък Изард и жена му Селена.
Той почина
и остави магически часовник в стените. - Защо?
Защото е зъл.
Шегаджия. Практичен шегаджия.
Сложи часовника в стената, за да ме подлуди.
Опитах се да го заглуша с другите часовници, но не стана.
Затова, вечер ходя из къщата,
за да търся проклетото нещо. - С брадва?
Понякога съм прекалено ентусиазиран, признавам.
Трябва ли да се родиш магьосник? - Не, всеки може да се научи.
Ако учи и се упражнява достатъчно. - Аз мога ли?
Не. - Но каза, че всеки може.
Всеки пораснал. Има графики и йероглифи,
които ще препънат и професор. Нямам време...
Моля те, научи ме. Моля те.
Моля те. - Добре, така да бъде.
Кажи ми, когато прочетеш всички.
Като за начало.
Тиквените фенери. - Плашат злото. Желязото също.
Отблъсква злото, като спрей за буболечки.
Затова имаме железни подкови,
а гробищните врати са направени от желязо.
Как някой става пълноправен магьосник?
Трябва да победиш зъл дух със собствена магия.
Абсолютно вярно.
Какво мирише на гранясала сяра?
Лошо коте!
Ще трябва ли да победя зъл дух някой ден?
Не се тревожи. Няма да е скоро. Напълно си в безопасност.
Това ли е безопасно?
Докато е нахранена.
Беше домашният любимец - змия на Флорънс - Уилям Снейкспиър.
Опита се да я превърне в лилаво. Заклинанието се провали.
Между нас казано, повечето й заклинания се провалят.
Защо? - Трябва сам да я попиташ.
Какво е това?
Амулети, магии, стражи, заклинания.
Злото не може да припари на 6 метра от този шкаф, камо ли да го отвори.
Какво има в него?
Казах, че няма правила.
Всъщност, има едно. Не отваряй този шкаф. Никога!
Или ще те изхвърля. Разбираш ли?
Това е единственото нещо, за което съм сериозен,
затова трябва да чуя да го кажеш. - Разбирам.
Айзък! Не го прави!
Айзък!
Началото и краят.
Алфа и омега.
Чуваш ли тиктакането?
Претърсих мястото за пълзене.
Намерих мъртва мишка, но не и часовник.
Като го четеш за милионен път, считаш ли, че ще излезе нещо ново?
Не, съвсем.
Каза ли всичко на Луис? - Не всичко.
Мисля, че трябва.
Айзък може да е мъртъв, но все още е опасен.
Ако Луис знаеше истината... - Ние не я знаем.
Не знаем къде е часовникът, какво прави, освен, че е нещо ужасно.
Трябва да постъпим отговорно и да излъжем детето.
Луис, защо носиш тези очила?
Капитан Полунощ носи чифт като тези.
Гледал ли си шоуто му? Непобедим е.
Той е какво? - Непобедим - прилагателно.
Невъзможен за побеждаване. Така го наричат.
Непобедимият капитан Полунощ.
Мисля, че ще ти е по-лесно, ако изгубиш очилата.
Да се държиш малко по-нормално.
Мислиш ли? - Просто ти казвам като приятел.
Добре. Приятели. Ние сме приятели.
Луис!
Луис, не ме ли виждаш?
Насам! Точно тук! Луис?
Аз съм чичо ти Джони. - Трябва да тръгвам.
Вероятно. - Хайде, да тръгваме.
Влизай. Къде са ти очилата? - Какво правиш тук?
Трябва да купим някои провизии.
Довечера има пълнолуние, идеално е. - За какво?
За първото ти голямо важно заклинание.
Да я настъпя ли? Няма да повярваш какво може тази кола.
Може ли да тръгваме?
Тази луна ще изчезне другата седмица с лунното затъмнение.
"От Сатурн до слънцето,
от незначителния до благородника,
като стар алхимик,
превърни този боклук в злато."
Това беше наистина...
Ужасно. Искам да кажа лошо.
Четеш го като ръководство.
Въпросът не е в това какво казваш, а как.
Единствен си в цялата вселена.
Това прави магическият ти стил уникален.
Един на сто милиона каджилона.
Мога да ти дам точните книги,
да те науча на заклинанията, но последният един процент,
зависи от теб.
Как да намеря своя магически стил или там каквото е?
Някъде там е. Трябва да се успокоиш и да слушаш.
Изглежда сякаш акаш. - Не знам.
Всичко това е странно. - И какво не му е наред?
То е като ядките в бисквитите ми. Те правят нещата интересни.
Нека ти покажа какво може един странник.
Бъди мил. Донеси ми нож и ме прободи в ушите.
За момче, което обича думите сега ги изгуби.
Чичо Джонатан? Ти си повече от обикновен магьосник.
Огледай се.
Най-накрая - усмивка.
Започнах да мисля, че не го можеш.
Лошото коте! Използвай коша за боклук.
Добре. Лягам си.
Може да останеш буден колкото искаш, разбира се.
Чичо Джонатан?
Тази вечер, беше най-великолепие...
Великолепо... Великолепи...
Все още не знам думата, но благодаря.
Иска ми се да те бях срещнал отдавна.
Аз също. Лека нощ.
Защо не съм те срещал? Как така си тръгна?
Истината е, че баща ми, твоят дядо не харесваше магията.
Не му харесваше да се замесвам с нея.
Борихме се за това, после още,
докато най-накрая просто отлетях.
Бях черният лебед в семейството.
Казва се "черна овца."
Сигурен съм, че е лебед.
Затова ли не отиде на погребението на мама и татко?
Не мисля, че тя щеше да ме иска там.
Не съм. Липсваше й.
Говореше за теб през цялото време.
Лека нощ.
Чичо Джонатан?
Мисля, че и аз мога да бъда черен лебед.
Тогава сме стадо лебеди. - Ято.
Казва се "ято лебеди." - Правилно.
Хей, летя!
Не знам. - "Левитатис домингус."
Сложете ми стола!
Не, не е това.
Просто вземи...
Вода в лицето с голяма скорост.
Млъквайте! Спрете да се смеете!
Не е смешно!
Може да контролираш енергията, ако се концентрираш и я насочиш.
Няма ли да ме убие? - Не и ако се концентрираш.
Тогава ти си диригентът. Гледай.
Покажи ми какво разбра.
Столът!
Не е зле.
Три гонга, Флорънс. Миналият път бяха четири, а сега три.
Какво ще стане, когато стане един?
Ще се скрием в мазето, като разумни хора.
Няма време за шеги. Нещата се промениха.
Знам. Луис.
Какво ще стане, ако той е тук, когато спре?
Няма да е тук, защото ще го открием.
Трябва да го удържим заедно.
Добре.
Извинявай.
Ще донеса масло.
Карираната ми риза, моля.
Непобедимият капитан Полунощ ще надвие ли подлия другар Айвън?
Може би по-късно, става ли?
Хайде, ще закъснея!
Чао. - Тудълс?
Стой!
Да!
Победителят в четвърти клас в изборите за президент е Тарби Кориган.
Благодаря.
Тарби, извини ме. - Томи?
Поздравления, Тарби. - Благодаря, Луис.
Ако искаш, мога да донеса бисквити утре да празнуваме.
Направете си пикник с малкия изтърсак.
Просто... Ще ви настигна.
Отърва се. Искаш ли да удряме топки?
Извинявай. С момчета ще проучваме Уайлдър Крийк.
Може би друг път. - Имам нещо по-добро от това.
Така ли? - Къщата ми.
Всеки греши. Не е обитавана от духове.
Вълшебна е.
Вълшебна? Магията не е истинска.
Истинска е. Чичо ми...
Той е магьосник. Вълшебник.
Мога да те науча на заклинания да хвърляш топката,
да удряш "Хоум Рън", или да хвърляш тъчдаун всеки път.
Кълна се. Виж сам.
Къде си, зло такова.
Ръката.
Проклети гълъби.
Пипнах те.
Ще ти намеря заклинанието за топката. Дай ми секунда.
Какво има там?
Не може да го отворим. - Така ли?
Защо? - Не знам.
Това е единственото правило на чичо. Освен това е заключен.
Не е.
Тарби, сериозен съм, не може.
Не бъди такъв страхливец.
Може би е заклинанието, което търсиш.
Не!
Какво е "Черна магия?" - Съществително.
Практика за общуване с мъртвите или да ги съживиш.
Върни я. - Съживяване на мъртви?
Това ще е номер.
Върни я!
Добре, нищо от това не е истинско, така или иначе.
Всичко е странно. Ти си странен.
Това Кориган ли беше? - Тъкмо си тръгваше.
Какво правихте? - Нищо.
Чичо Джонатан, искаш ли да играеш с мен?
Сега не мога. Трябва да потърся нещо.
По-късно, става ли? - Добре.
Айзък е скрил стаята с магия, така че никой да не ги намери
и да не мога да разбера нищо.
Всеки език има шифър на Алберти, енохийски йероглифи, но това...
Наистина?
Поне доживях да видя лилавата инатка да се затрудни.
Не знам колко дълго някой от нас ще остане жив, старче.
Върви се скрий някъде.
Бих ти дал урок, но виждам, че вече си го получи.
Добре, Йети, виж.
Това какво ти говори? - Омега.
Айзък говореше затова, когато умря.
Последното писмо от гръцката азбука.
А в ранното християнство?
Означава Денят на страшния съд.
Как си?
Добре.
Винаги си бил лош лъжец.
Самотен си, нали? Иска ми се Джонатан, да не беше толкова зает.
Искам да прекарва повече време с теб.
Всичко е наред.
Ами Тарби? - Той ме мрази.
Лесно можеш да поправиш това.
Покажи му някоя истинска магия. - Не мога да я направя.
Можеш с книгата, глупчо.
Тази, която ти казах да намериш.
Намерил си я, нали? - Книгата?
Имаш предвид книгата за черна магия в библиотеката?
Чичо каза никога да не я докосвам. - Не би възразил.
Той е твърде зает, така или иначе.
Вземи книгата. Покажи на Тарби истински номер.
Отново ще ти бъде приятел. Знам го.
Тарби е тъпак, знаеш ли?
Кандидатства за президент всяка година и винаги е мил до изборите.
След това пак е той.
Нямаш нужда от него. Може да отидем да търсим паяци.
Ако искаш.
Остави ме на мира, става ли?
Тарби!
Добре. Искаш ли да видиш истинска магия? Ще ти покажа.
Така ли? Ще разрежеш някоя дама на половина?
Мога да съживя мъртвите. - Ти си лъжец.
Никой не може. - Само гледай.
Освен, ако не те е страх.
Бавачка ли ти трябва? Добре.
Но всичко това ще е голяма загуба на време.
Кога?
Тарби!
Тарби, това не е смешно.
От тук е.
Хайде, умнико.
Кого ще събудим?
Какво ще кажеш за този?
Агнето означава, че е детски гроб и не искам да съживявам дете.
Зловещо е.
Насам, мисля.
Хубав номер с книгата, Луис. Знам, че си ти.
Не съм аз.
Това ли е? - Да, така мисля.
Хайде.
"За този, който спи в камък и глина
и нуждае се от този повик. Стани и се подчини.
Пресели се през вратата на смъртта.
Събери се в плът и отново се движи."
Сега какво?
Това е. Пише само това.
Виждаш ли? Казах ти, че това е...
Тарби?
Тарби!
Би ли ги прибрал обратно, моля?
Той се прибира у дома! - Съживен е!
Прибира се у дома! - Прибира се у дома.
Прибира се! - Съживен е!
Той се прибира. - Идва си у дома.
Не е ли страховито?
Кой ще е достатъчно луд, за да върне Айзък Изард?
Някой самоубиец.
Къщата знае, че се е върнал. Усещаш ли?
Като куче с бяс. Знае, че господарят му си идва.
Ще ми е нужна помощта ти. Магията ми няма да е достатъчна.
Идва ли съм квалифициран в това. - Не мога.
Ще объркам нещата. - Не мога да го направя сам.
Няма да е нужно. Луис. По-силен е от теб.
А магьосник и половина, е по-добре. Просто му кажи истината.
Не, той е дете, а ти си най-умната вещица. Правиш заклинания,
които едва произнасям. - Казах, че не мога.
Не мога.
Съжалявам.
Айзък се връща и не може да го оставим да влезе вътре.
Ако магията ти е извън възможностите, какъв е планът?
Все още мога да въртя чука.
Това са луди хора, Марли.
Луди.
Мислиш ли, че са достатъчни, за да задържат Айзък?
Да, може би. Ще донеса още.
Чичо Джонатан? - Не идвай. Слизам долу.
Слушай, трябва да говоря с теб.
Не сега, Луис. Работя върху мощно заклинание.
Искам да останеш с г-жа Зимерман за няколко дни.
Виждам подковите и знам, че нещо не е наред.
За какво говориш? Всичко е наред. - Не, не е.
Прав си, Луис. Нещо не е наред.
Нещо никак не е добре. Той има очи, Джонатан.
Приятелят ни, Айзък Изард, който не ни е приятел.
Той е много лукав, силен и се е върнал от отвъдното.
Затова исках да... - Когато разберем, кой го съживи,
много ще съжалява.
Несъмнено ще съжалява.
Виж, истината е, че тук не е безопасно за теб.
Поне не сега.
Върви отсреща с Флорънс. Всичко ще е наред.
Хайде. - Г-жо Зимерман?
Извинявай, скъпи? - Какво правите?
Опитвам се...
Нищо.
Айзък и чичо са изпълнявали представления заедно?
Правеха всичко заедно.
Бяха най-добри приятели. - Били са?
Някога.
Айзък беше сирак, а Джонатан беглец.
Никой от двамата нямаше семейство.
Всичко, което имаха, беше магията.
И един друг.
Тогава Айзък замина на война.
Бореше се в Германия, когато изчезна по време на мисия.
Изминаха месеци.
Тогава той внезапно се прибра у дома.
Но не беше същият.
Беше различен.
И гневен.
И по-силен, отколкото един магьосник имаше право да бъде.
Как? Какво се е случило с него?
Не знаем.
Каза само, че се е изгубил в Черната гора.
Това е много старо място със стара магия.
Там братята Грим са писали историите си.
Искаш да кажеш приказките си.
Мислим, че Айзък е срещал черен магьосник в тази гора.
Учител, който му е дал ужасни, забранени книги.
Едната, от които е толкова опасна,
че чичо ти я държи заключена в шкафа си.
Тогава Айзък изостави горкия Джонатан без никакво обяснение.
Остана сам с вещицата Селена.
Толкова зъл и подъл, той се ожени за нея.
Заключиха се в къщата.
Докато една нощ миналата година,
Айзък изпълни кървав магически ритуал, който го уби.
За какво беше ритуалът? - Да направи ключ.
Ключ за часовник от човешка кост.
Мислим, че е от костите на жена му.
Смятаме, че Айзък е убил Селена, за да го направи.
Чичо Джонатан каза, че си била добра магьосница.
Дори по-добра от него. - Бях.
Някога.
Магията ми беше за възхищение в Париж.
Трябваше да ме видиш преди войната.
Веднъж разтопих часовника на Салвадор Дали на китката му.
Тогава, защо не може да ни помогнеш?
Знаеш ли как магията идва отвътре?
Раниха ме лошо веднъж.
Въпреки, че външната ми част се подобри,
вътрешността ми никога не се оправи.
Всеки път, когато се опитам да направя истинска магия,
се оказва несполучлива.
Сега...
Има много малко проблеми в света,
които поне могат да се избегнат с едни хубави шоколадови бисквити.
Тарби!
Не сега, Луис. Закъснявам.
Трябва да говорим сега. - Какво?
Онази нощ, това, което направихме на гробището, беше ужасно.
Чичо ми е в беда. Има един часовник... - Луис, просто спри.
Нищо не се е случило на онова гробище.
Разбирам, че си изплашен и аз съм.
Уди!
Добро утро, г-жо Фишър. - Не съм изплашен.
Ако кажеш на някой, че съм бил там, ще ти счупя и двете ръце.
Странник.
"Непобедим."
Чичо Джонатан? Тук ли си?
Невъзможно.
Помощ!
Вземи онези листи!
Добре ли си?
Какво правиш тук? Казах ти, че не е безопасно.
Бях упорит.
Предполагам, че беше, нали? - Не може да го направиш сам.
Трябва ти помощ, аз мога да помогна. - Не можеш.
Мога, защото знам как разчета това.
Но ще ми трябва шоколадов шейк.
Не разбирам. Виждал си кода преди? - Да.
Съюзник Айвън го използва да прати команди на бригадата си.
Кой? - Айвън от телевизионното шоу.
Капитан Полунощ винаги го спира и го разкодира с това.
Тайният дешифровчик на капитан Полунощ.
Не вярвам. - Аз не вярвам.
Три шоколадови шейка, моля.
"С този часовник, със Селена ще изтрием този мръсен свят."
Това е часовник на Страшния съд.
По някакъв начин, разрушава всичко,
не чрез края на света, а като го прати обратно в началото.
Ако планетата е огромен часовник, това нещо, е ключ за навиването му.
Навива го към началото!
Значи всичко върни на обратно, ние ставаме все по-млади,
докато изчезнем и не остане никой.
Знаех, че Айзък беше силен,
но това излиза извън всичко, на което мислех, че е способен.
Кога ще се случи?
"Когато нощта е най-черна."
Пълното лунно затъмнение е довечера.
Всички тези изрисувани луни в стаята ми.
Ако Айзък ги е изучавал и е чакал точния момент?
Затова гонговете отброяват на обратно.
Ще вземем и желираните бонбони.
Айзък е бил тук.
Той ли е съборил всички подкови? - Изгорил ги е една по една.
Като мравки с лупа.
Колко ли е силен сега? - Смъртта му се удаваше. Чакайте тук.
Столче, всичко е наред.
Тук съм да помогна.
Разкъсал е всичко на парчета.
Сигурно е търсил нещо.
Мисля, че знам какво.
Какво чакаш? Да се отървем от това.
Не трябваше ли да се разтопи сега?
Коренът ли е много? - Не, прахът не е достатъчен.
Чичо Джонатан?
Чичо Джонатан? Вината е моя.
Луис, ти ни помогна. Ти разшифрира чертежите.
Аз съм този, който върна Айзък.
Луис? - За какво говориш?
Отворих шкафа. Използвах книгата ти.
Много съжалявам. - Не би могъл.
Нямаш достатъчно магия за такова заклинание.
Просто следвах насоките.
Пуснах кръв върху книгата. - Луис.
Кървава магия? - Това беше единственото ми правило.
Знам, съжалявам. - А ти го наруши?
Не исках.
Отворил си забранения шкаф и си извършил нечестив ритуал случайно?
Не знаех, че Айзък е бил зъл. Не ми каза.
Значи вината е моя? - Не казах това.
Тогава, какво казваш? Какво по дяволите си мислеше?
Само исках Тарби отново да ми бъде приятел.
И си искам родителите обратно.
Мислех, че ако се получи тук, мога да отида и опитам върху тях.
Просто си искам мама.
Съжалявам.
Беше грешка да дойдеш тук.
Чакай, Джонатан. - Моля те, ще ти се реванширам.
Моля те.
Това не е място за дете.
Тук не е безопасно за теб. Сгреших за всичко.
Ние сме ято лебеди.
Съжалявам.
Стой тук. Нека аз говоря с него.
Знам, че някъде тук имам Малеус Малефикарум.
Трябва да помогне с ключа.
Давай, развикай ми се, наречи ме с разни епитети.
Без тях. Не и този път.
Джонатан, това малко момче се нуждае от теб.
Но това, което направи... - Той е дете.
Децата допускат грешки. Навличат си неприятности.
Затова са деца. - Това не е като да задигнеш комикс.
Това е... Тук нямам избор.
Разбира се, че имаш. Можеш да го понесеш.
Не, когато нещата загрубеят, ти отиваш право към изхода.
Както избяга от семейството си. - Избягал? Баща ми ме изхвърли.
Ами малката ти сестра? Възхищаваше ти се.
Имаше нужда от теб, сега я няма, а ти ще изоставиш единственото й дете.
Не знам как да се грижа за дете.
Как да говоря с него, да го опазя, особено сега.
Изплашен си. - Да, добре, страх ме е за Луис.
Да не бъде наранен. - Виж какво, гений.
В това е целият смисъл.
Да имаш дете и да се боиш за него 24 часа.
Това е цялото проклето описание на тази работа.
Бих дала всичко, за да мога отново да имам тази работа.
Да си върна малкото момиченце.
Знаеш ли какво? Имам епитет за теб.
Джонатан Барнавелт, ти си страхливец!
Г-жо Хенчет!
Луис. - Той е свободен и е тук.
За кого говориш? - Има някой в къщата! Моля ви!
Побързайте! - Вземи Марли!
Хайде, побързайте. Моля ви!
Луис! - Побързайте!
Луис!
Луис, спри!
Какъв лош човек? - Казва се Айзък Изард.
Той е мъртъв. Почина миналата година.
Стойте тук. Чичо Джонатан? Г-жо Зимерман?
Заключено е.
Трябва да е Айзък. Отдръпни се.
Г-жо Хенчет, дръпнете се от вратата. - Не ставай смешен.
Не!
Здравей, Луис.
Стой далеч от нея.
Защо да стоя далеч от красивата си съпруга?
Ти си Селена Изард?
При това жива.
Чичо Джонатан! - Луис!
Но ти умря. - Кой каза, че съм умряла?
Айзък! - Айзък!
Това кост ли е? - Човешка е.
Убил я е, за да направи някакъв ключ.
Мислех, че е направен от... - Не е от моя кост.
Това беше парче от истинската г-жа Хенчет.
Беше чудесна жена, преди да я убия и да заема мястото й.
Съпругата ми има талант за прикрития.
Учих от най-добрия.
Дай целувчица на мама. - Ти?
Ти си била в сънищата ми.
Не можех да приближа заключения шкаф.
Магиите бяха твърде силни, но ти...
Можеше да вземеш тази ужасна книга вместо мен.
Да съживиш Айзък.
Направи всичко, което исках.
А сега...
Ще ни дадеш ключа за часовника.
Не там!
Хайде! - Сега се фукаш, а!
Луис! - Луис, къде си?
Айзък го е отвел. - Да, но къде?
Мисля, че знам.
Чичо Джонатан! - Идваме!
Насам!
Чичо Джонатан, насам!
Не, тук! Помогнете ме!
Барнавелт и Изард, господарите на илюзионизма.
Обичани от кралските особи на Европа.
Отново са заедно.
Убеден съм, че ще запомниш следващия ми номер.
Не! - Айзък, не го прави.
Харесвам момчето.
Сирак, с любов към капитан Полунощ.
Разчувства мъртвото ми сърце.
Моля ви, не ме карайте да го заколя.
Дайте ми ключа. - Не е нужно да нараняваш никого.
Просто ни кажи, къде е часовникът?
Омагьосан е. Никога няма да го намерите.
Това е краят. - Айзък, моля те.
Сигурно има част от теб, която не иска това,
която не е напълно мъртва.
Бях мъртъв отдавна, преди да умра.
Знаем, че си преживял нещо ужасно по време на войната.
Всички преживяхме. - Напротив.
Там срещнах моя учител.
Моето поделение попадна в засада. Всички бяха изклани.
Бях оставен да умра.
Вървях из Черната гора с дни.
Повтарях всяко заклинание, което знаех с единствената мисъл:
"Направи ме достатъчно силен, за да приключа с това."
Да изтрия ужасите, на които станах свидетел.
Когато отворих очи,
го видях.
Предложи ми нещо за пиене.
На малка цена, разбира се.
Внезапно ги получих.
Чертежите за часовника.
Бяха в главата ми.
Ясни като ден.
Това не е бил магьосник или човек.
Бил е демон, безразсъден идиот! Призовал си демон!
Да, Азазел, да бъдем точни.
Четвъртият принц на ада.
Даде ми прекрасен дар.
Най-великият трик.
Ще направя така, че хората да изчезнат.
Ще завъртя света обратно, до зората на времето.
Ще останем само Селена и аз.
Но ако се върнеш в началото,
историята, хората, всичко ще започне отначало.
Не, ще се погрижа хората да не се родят.
С помощта на един приятел.
Родителите на Луис няма да загинат в онази ужасна катастрофа.
Съпругът ти и малкото момиченце няма да бъдат убити.
Няма да съществуват. Няма да има хора, нито война.
Сега, Джонатан...
Ключът.
Флорънс? Сега ще е добре...
За малко магия.
От всички Флорънс, мислех, че ти би искала това.
Знам какво ти причини загубата на семейството ти.
Ти си твърде тъжна и съкрушена да направиш истинска магия.
Може би бях.
Но сега съм непобедима.
Мармалейд, сега!
Къде са? - Изчезнаха.
Е, това е зловещо.
Чичо Джонатан!
Луис, не ги предизвиквай!
Свали си ръцете от мен. Пусни ме.
Пусни ме! Джонатан!
Луис, добре ли си? - Да.
Би ли го погледнал? - Да се връщаме вътре.
При тези гадни същества? Ще ни разкъсат.
Значи трябва да седим и да опитваме да разберем магията?
Хора!
Боже! - Не се бойте. Зъбите им са от тиква.
Не могат да ни наранят.
Добре, разбрах.
Това е някакво ужасно лепило.
Заклещен съм! - Аз също.
Не мислех, че ще умра така.
Г-жо Зимерман хванете ризата ми. - Държа те.
Сечете! - Луис, побързай!
Мразя тикви.
Видя ли това, Флорънс? Гръмна с енергийна струя!
Проработи! - Да, гордеем се с теб.
Видя ли, че вече имам сила? - Да, за медал си.
Чичо Джонатан, аз съм. Събуди се.
Джонатан, трябва да станеш. Трябва да станеш веднага!
Какво гледаш, сбръчкана стара слива. - Теб, тъп орангутан.
Луис. - Флорънс, пропусна едно място.
Луис, съжалявам за всичко.
Всичко е наред. И аз съжалявам.
Не ме разбирай погрешно, това е чудесно,
но има 18 минути до затъмнението.
А ключът е у тях. - Как ще намерим часовника?
Не можем. Направена му е магия.
Скрит е от всеки магьосник, без значение колко е силен.
Дори Флорънс не може да го открие.
Трябва да има нещо, за което не се сещам.
Може би аз мога да го намеря.
Не съм магьосник.
Още не, но ако опитам някоя магия,
дали ще проработи?
Добре. Готов съм.
Луис, не знам за тази топка номер 8.
Това е моята магия, не твоята.
Да започваме.
Намери - глагол, с който да открием точното място и позиция.
Тайна - прилагателно. Нещо, което е неизвестно или невиждано.
Часовник - съществително. Устройство за измерване на времето.
Часовник.
Странен е. - Нали?
Намери скрития часовник.
Отрий скрития часовник.
Моля ви, мамо и татко.
Кажете ми, къде е часовникът?
"Под котела." - Луис, ти си гений.
Да вървим?
Номер или лакомство!
Г-жо Зимерман? Какво е това?
Джонатан, отвори вратата. - Работя върху това.
Джонатан!
- Това не помага.
Луис, открехни я.
Дори и в смъртта си са гадни.
Флорънс, трябва да пишкам. - Сега не е моментът, Джонатан.
Г-жо Зимерман! - Флорънс!
Вървете!
Всичко е наред. Тя знае как да се справи със Снейкспиър.
Айзък!
Спри!
Моля те.
Аз те научих на всичко, което знаеш, Джонатан.
Но не те научих на всичко, което аз знам.
Скъпа моя.
Не!
Чакай там, Луис. - Трябва да дойда с теб.
Не! Може да има капани. Аз имам защита.
Усещам нещо. Успях!
Чичо Джонатан!
Чичо Джонатан?
Всичко е наред.
Това съм аз, Луис, племенникът ти.
Луис! Ела с нас в кулата.
Това е специална кула. Ще ни предпази.
Харесвам те, Луис. Харесва ми да ти бъда майка.
Забрави за чичо си. Скоро няма да го има като всички останали.
Чичо Джонатан?
Какво?
Мамо, татко, какво да правя?
"Кажи сбогом." Не разбирам. Какво имате предвид?
Добре, сбогом.
Обичам ви.
Виж, скъпа моя. Започва се.
Пясъците на времето се сменят.
Бързо! Нещо не е наред.
Какво има? - Помогни ми.
Не!
"Кажи сбогом."
Ще ти покажа какво може един малък странник.
Чичо Джонатан. - Върнах се.
Ти успя. Спря часовника!
Не казвай на Флорънс за бебешкото тяло.
Няма да ме остави. - Няма.
Обещаваш ли? - Кълна се. Никакво бебешкото тяло.
Тайна между магьосници? - Не се е случвало.
Ти си най-добрият. Успя.
Хвърли ми панталоните.
Вижте какво хвърли котката.
Оправила си Снейкспиър!
Спрял си часовника? - Не, подмокрих си панталоните.
Буквално. Луис го спря.
Луис, ти си непобедим.
Г-жо Зимерман, съжалявам, че си изгубила семейството си.
А аз, че ти си изгубил своето.
Може би ще искате да сте черен лебед с нас?
Може ли да съм лилав? - Дадено.
Искам го много.
Не искам гадния малък изтърсак. - Мислиш, че аз го искам?
Знаете ли? Не искам да играя, така или иначе.
Топка в лицето, с голяма скорост.
Късметлийски изстрел. - Искаме Луис в нашия отбор.
Не, ние го искаме!
Ти си Роуз Рита, нали? Може ли да видя книгата ти за буболечки?
Виждала съм те с речника ти. Знаеш, че думата е "насекомо."
Но, разбира се.
Ти ли ги рисува? Наистина са добри.
Ти приличаш на насекомо.
Искам да кажа, че е комплимент.
Така го приемам.
Коя е тази? - Роуз Рита Ротингер, приятелка.
Приятелка, с целувки? - Не, платонична.
Виж го как се прави на Джеймс Дийн.
Чичо Джонатан, настъпи я! Да видим какво може това бебче.
Стой.
Джонатан, караш като старица. - Странно, ти изглеждаш такава.
Хора, спрете и двамата сте стари. - Добре казано, Луис.
Медалист!
КРАЙ.
Лошо коте! Използвай кофата за боклук.