Все едно си се събудил един ден и си просто тук...
като камък, хвърлен в този свят.
Но не знаеш, кой го е хвърлил, или от коя посока е дошъл...
Мислиш си, "Върни се в Мисисипи.
Може би ще се случи чудо...
и някак ще започнем отначало.
Иска ми се това да е било истина.
Господи, иска ми се да е било истина.
Мамо? - Да, бебчо.
В Мисисипи ли сме вече? - Да, там сме.
Можем ли да спрем да пътуваме?
Каза, че щом стигнем в Мисисипи, ще спрем да пътуваме.
Това ли съм казала?
Ще се установим много скоро, нали?
Сега трябва да заспиваш.
и по-добре сънувай онзи шоколадов, който изяде.
Мамо? - Да.
Разкажи ми отново за Мисисипи. - Добре.
Добре...
Мисисипи... беше любимото място на баща ти.
Това знаеше ли го? - Не.
Той се е родил и израснал тук.
И се заклел, че никога няма да си тръгне.
Казваше, че Мисисипи е място на чудесата.
Мислиш ли, че ще ни даде нашето чудо?
Да, ще ни даде.
Мисля, че той е...
там някъде, наблюдавайки ни...
за да се убеди, че ние се справяме.
Обичам те. - И аз те обичам, бебчо.
Лека нощ. - Трябва да заспиваш.
Лека нощ. - Лека нощ.
Какво правиш? - Връщам се в стаята си.
Извинете ме. Искам да поговоря с вас, г-жо.
Моля, не се дръжте неуважително с мен.
Благодаря ви.
Предполагам, се досещате, че е незаконно
да се качвате в камионите и да вършите мръсотии.
Не съм се качвала на никакъв камион.
Видях те да слизаш от един от тях.
Нед ни се обади.
Уморен е от това, че всички вие замърсявате паркинга му.
Това тук е семейно заведение.
Нищо не съм направила, така че...
Какво правиш, хей?
Казах ти, че не съм направила... Нищо не съм направила!
Какво правиш? Имам дете там!
Не можеш да го направиш!
Затвори си устата!
Хей, дъщеря ми е в стаята и не мога да я оставя там, така че...
И ти казвам истината.
Аз не съм я изоставил. Ти си го направила.
Спри да плачеш. Няма да отидеш в затвора.
Ако отиваше, вече щеше да си с белезници.
Просто си седи отзад и почивай.
И ако си добро момиченце,
ако си по-тиха и от църковно мишле,
би си получила детето по-бързо, отколкото си мислиш.
Сега разбирам, че си знаела, че ще се върна там.
Момиче като теб, не би имало нищо против.
Виждаш ли?
Няма да те нараня.
Дори бихме станали и приятели.
Какво ще кажеш за малко светлинки за настроение?
Така по-добре ли е?
Свали мръсните си обувки.
Добро момиче. Сега и останалото.
Сега си завърти краката към мен.
Да започваме.
Ако искаш да видиш онази мотелска стая отново...
е по-добре да се държиш прилично.
Не бих се притеснявал за това. Все още не сме приключили.
Чуваш ли ме?
Съблечи я обратно.
Мислех, че това е, което искаше. - Да, беше.
Направих онова, което ми каза да направя.
И каза, че ще ме върнеш при детето ми.
Какво мислиш, че ще си случи,
ако майката на това дете е била прибрана за проституция,
а детето е оставено само в гадната, мотелска стая?
Няма храна или нещо друго в нея.
Здравей, старче. Имаме си ново забавление.
Защо не излезеш да ти го покажа?
На същото място. Може да дойдете и двамата.
Ще има парти!
Ще си имаме и компания.
Искаш ли да се кача на капака и да ги почакам там?
Това вече е дух.
А защо пък не?
Внимателно с орнамента на капака.
Не обличай нищо.
Хайде, давай.
Нямаме цяла нощ на разположение.
Добро момиче.
Горещ е. - Така ли?
Мога ли да взема блузата си, за да седна на нея?
Отивай.
Побързай.
Шегуваш ли се с мен?
Не знаеш ли, че не трябва да си играеш с оръжия, момиче?
Това не е играчка. Свали го!
Знам, бебчо. Почакай.
ПЪТ НА ОТЧАЯНИЕТО
Добре дошъл у дома.
Пуснали са те по-рано...
но все още си длъжник, копеле.
Все още си длъжник.
Хей, престанете там, или ще се обадя на властите.
Обади им се, задник! - Ще им се обадя.
Отдръпнете се и си вървете!
Не се безпокой.
Няма да ми се изплъзнеш, момче.
Добре ли си човече? Господи.
Дом, мил, шибан дом.
Здравей, старче.
Главата горе, би било добре.
Казах ти, че ще изляза скоро.
Можех да дойда да те взема. - Не, не исках да те безпокоя.
Не, нямаше да ме обезпокоиш.
Това тук е Консуела.
Това е синът ми. - Да, същите очи.
Радвам се да се запознаем.
Приятно ми е да се запознаем.
Говорейки за очите, какво се е случило с лицето ти?
Малък непредвиден подарък от местните момчета, предполагам.
Смятам, че би използвала малкото месо по кокалите му. Тази жена може да готви.
Май имаш нужда да хапнеш нещо.
Господи, защо извървях целия път дотук.
Тя откъде дойде?
Отидох да посетя чичо ти Клайв в Богалуза.
Видях я да работи в полето със захарна тръстика.
Големите, кафяви очи продължаваха да ме гледат, където и да отидех.
Продължаваше да ми се усмихва.
Както и да е, реших да отида и да я попитам, защо се смее.
Трябваше да видиш, как тези работниците живеят в тези мръсни бараки.
А тя нямаше никого, нито пък аз, така че...
Попитах я, дали иска да дойде и остане при мен.
И тя каза "да" и е тук оттогава.
А останалото е история. - Да.
Говориш испански, нали?
Малко, но тя разбира.
Обзалагам се, че е така, хитрецо.
Не е съвсем така. Измъкнал си се от безизходицата.
Тя къде спи? - В старата ти стая, в плевнята.
Ти лъжецо. - О, дай ми го.
Тук стана ужасно тихо, когато майка ти почина.
Няколко нощи седях тук и...
все едно беше настъпил краят на света.
Опитвах се да се отърва от това чувство.
Надявам се, че майка ти ще разбере.
Не бих си представил, че би имала нещо против.
Не би могъл да се почувстваш по-зле от мен.
Знам, че е изпитвала болка от това, че съм бил там, докато е умирала.
Тя те обичаше. И това е от значение.
Написах ти няколко писма, които не изпратих.
Помислих си, че не се нуждаеш от допълнително бреме.
Не ти бяха нужни моите, или нечии други глупости.
Това е нормално. Сега съм тук.
Дай ми за всичкия боклук, които си събрал.
Все още имаш тази антика, а? - Говориш за Библията ли?
С нея си седим тук отвън.
Помага за английския й. Тя чете.
Точно както четяхме с теб, като ученик, помниш ли?
Да, помня. - Ти обичаше старите истории.
"Данаил в бърлогата на лъва" ти беше любимата.
Не вярвам повече в нищо.
В какво, че лъвът не го е изял ли? - Не. Не вярвам в нищо от това.
Понякога ходех в затворническия параклис.
Стар, белокос проповедник, група разбойници,
седящи на онези сгъваеми столове, крещящи тяхното "Алелуя".
Проповедникът се изправя да произнесе проповедта си.
И всички минават по реда си да се качат на амвона и се изповядат.
"Да, аз откраднах." "Да, аз изнасилих."
"Да, аз надупчих ближния си."
"Но сега открих любовта на Бог и сега виждам светлината."
И така нататък и така нататък.
И всичките им възгласи "Амин" и прочие.
Но не ми пукаше за това, така че спрях да ходя.
Смяташ ли, че е справедливо? - Какво да смятам, че е справедливо.
Че човек може да попадне в магическото кралство без значение какво е сторил,
стига да каже магическите думи.
Думите имат сила, ако си убеден в тях.
И няма значение какво аз или ти смятаме за справедливо.
Тази Библия ми казва, че вратата е винаги отворена.
Нека те попитам нещо.
Какво по-различно направи?
Защото направих една голяма, шибана грешка!
И не го исках. Те поискаха да го направя.
Напълно си прав. И не си един от тях.
Направил си голяма грешка
и си я излежал. - В чии очи?
Моите? Техните?
Направих катастрофа, бях отведен и заключен зад онези решетки.
Няма как да покажа разкаянието си,
не ще се извиня на онези, които съм наранил.
Нито на теб, нито на мен, нито на никого там навън.
Просто ще им щракна с пръсти и ще си внуша някаква прошка в мен.
Синко, ужасно суров си към себе си.
Вярвам, че можем да получим прошка.
Защото ако не можем, то тогава всички сме прецакани.
Това бяха момчетата, които направиха това на лицето ти, нали?
Докато чаках на автобусната спирка. - Да, шибаният Лари.
Настани се в една от къщите ми на Мичиган Авеню.
Ето ключовете ти от колата, ще имаш и ключовете от къщата,
на която сложихме щори, помниш ли?
Знам. Как бих забравил. Да.
Но защо пък да не останеш тук?
Ще им дадеш малко време на онези момчета да се поохладят.
О, те няма да се охладят в скоро време.
Освен това знаят къде живееш.
Могат да стигнат до гаража ти толкова лесно, колкото и аз.
Няма да ти го причиня.
Имам нещо за теб. Задръж ги тези.
Ето.
Нищо не си спомням да пише за ловна пушка в Новия завет.
Можеш да свалиш толкова много мацки, а аз има само четири, така че...
Бих нарушил две дузини закони, само да ги имам.
Ще се чувствам много по-добре, знаейки, че си в безопасност.
Няма да е толкова зле. - Е, не знаеш как ще се получи.
Добре.
Мислил ли си някога за този момент?
В този момент станах твърде голям, твърде стар,
твърде натежах, за да се грижа за теб.
Замисляш се, "По дяволите, не мога повече да се грижа за сина си".
Не е нужно да се грижиш повече за мен, татко.
Ще се справя.
Един шот "Бъг", моля.
Излез от колата! Покажи ми ръцете си!
Бавно.
Махни това проклето нещо от лицето ми, Бойд.
Проклет да съм!
Кога се прибра? - По обяд.
Днес следобед ли? - Днес следобед.
Дай ми малко любов, човече. Не стой там.
Пораснали сме. Не можеш ме вдигнеш ей така.
О, вдигнах те.
Разкажи ми как беше.
Приблизително това, което можеш да си представиш, но е много по-зле.
Как е Лейзи? Все още ли прави салта?
За Бога, не! Не може да се помести
в стария си екип на мажоретка, както и се иска.
Все пак трябва да я обичаш, човече. Трябва.
Какво става тук?
Няма смисъл да се пази в тайна. Гледай новините утре.
Един от нашите е застрелян със собствения му пистолет,
който май не намираме.
Някой, когото познавам?
Не, този човек дойде някъде от Тупело преди година или две.
Ходи по тънък лед, откакто е тук.
Не бих се изненадал, ако нещо не му се върне в задника.
Просто мразя, Лейзи да разбере за този.
Достатъчно се притеснява за мен. - Обзалагам се.
Добре... ще ме питат, дали съм те проверил, така че...
Трябва да проверя, да видя какво има в колата.
Да, отвори я.
Ръс, нямаш и 24 часа отвън.
Знаеш, че не трябва да имаш оръжие.
Току-що излязох от проклетия затвор, Бойд.
Не знаеш какво е усещането.
Искаш ли да се върнеш в затвора? - Не.
Не мисля така. На твое място щях да се кача в колата и да си пренощувам.
Да, полицай.
Това е.
Имате цялото място само за вас.
Вратите се затварят в 2000.
Ако излезете, ви е необходима парола, за да влезете.
Почакай. Нека да ти помогна да се качиш там.
Нека да ти помогна за чантите. - Не, справяме се.
Има ли нещо, което бих могла да работя?
Бих се справила почти с всичко. - Има бар нагоре по пътя,
където можеш да помагаш за съдовете и да работиш в кухнята.
Не е много, но плащат в края на деня.
Ще мога ли да започна днес?
Изглежда имаш нужда от почивка. - Нямам.
Сигурна ли си, че никой не те следи? Ще го разберем.
Не й ли каза, че ще получи хот-дог?
Искаш ли хот-дог? - Хайде, бебчо.
Понякога ми е трудно да си спомня на колко години би била.
Ходя при нея, просто да си припомня.
Правил ли си го някога? - Бих казал, по всяко време...
точно на колкото години трябва да е.
25 години и три месеца.
Да, иска ми се да можех да го правя.
Всичко е наред.
Имаш наситен живот, имаш семейство.
Никой не те обвинява.
Освен това... Достатъчно си спомням заради двама ни.
Защо винаги го правиш?
Таксата му, за връщането у дома.
Винаги има цена, която да се плати.
Това ми харесва.
Човече, не е чудно, момчетата да растат така яко, хранейки ги така.
Хранят се обилно. - Момчета...
Благодаря ти много, Лейзи. Беше адски хубаво.
Радваме се, че си си у дома.
Радвам се, че тези момчета прибират след теб.
От твоите уста в Божиите уши. - Хей сега.
Виждам, че си се захванал с нещо лошо.
По това ли време?
Не се прави, че не знаеш.
Защо не ми се обади, знаейки, че ще излезеш?
Знаеш, че бих дошъл там, за да те взема.
Знаеш, че това не работи така.
Виж... точно тук грешиш.
Получих специални правомощия.
Да им беше показал старата ми значка.
Специални правомощия. - Ще им покажа моята.
Така или иначе не е вършела работа.
И е по-голяма.
Винаги е била и ще бъде.
Всички са глупаци.
Лари го е разбрал.
Това, което се е случило с лицето ти?
Сигурно е затова.
Колко опасни са братята според теб? - Не знам колко са опасни заедно.
Знам, че Лари е доста опасен сам по себе си.
Искаш ли да отида да им кажа нещо?
Бих го направил - Не, мамка му. Не.
Справял съм се и с по-лоши неща откакто последно се видяхме.
Освен това Лари си е едно кученце в сравнителен план.
Да, едно кученце, сдъвкало гащите ти.
Има голяма разлика.
Знаеш си...
Как се справяш? Добре ли? - Справям се добре.
Рас, хайде. Как наистина ще се справиш?
Мислех, че ще се чувствам малко по-различно.
Чувствам се добре и в същото време... Не знам.
Видя ли я вече?
Не, все още не съм. Но градът е малък.
Със сигурност ще се натъкна на нея рано или късно.
Човече... навъртяхме много километри и време по тези пътища.
Това ми липсваше.
Излиза, че и ти си ми липсвал, брато.
Не ме карай да се разчувствам.
И ти ми липсваше, приятелю. - Знаех го. Знаех го.
Откога си тук? - Цяла сутрин.
Нямах куража да почукам.
Изглеждаш същата.
Добре... би могъл да се възползваш от топла храна.
Знаеш ли, продължават да ми го казват,
но никой не ми е предложил да ми направи вечеря.
Ти добре ли си?
Да, добре съм.
А ти? - О, да. Добре съм.
Обзалагам се, че баща ти е щастлив, че си у дома.
Мъчно ми беше за майка ти. - Да...
Да, момче. Със сигурност щеше да е хубаво да ме види, че съм успял.
Обзалагам се, че се усмихва.
Преустройство?
Ураганът снощи.
Обзалагам се. Този ураган имаше ли си име?
Обичайно си имат.
Все още ли ми се сърдиш?
Казах ти тогава, както ще ти го кажа и сега.
Нямам причина да ти се сърдя.
Май и ти ми беше казала същото нещо.
Знаех си го.
Просто се чудех.
Аз бях този, който ти каза да престанеш да ме търсиш.
Но аз бях онази, която се съгласи.
Колко деца?
Имам две момчета близнаци и едно момиченце.
На колко години са?
Момчетата ми са на четири, а момиченцето на две.
Човече, всичко, което искам да направя е да държа ръката ти в момента.
Само за минута.
Сега има доста неща между нас.
Доста неща...
Не мога да го пазя повече.
Но е твое. - Беше.
Трябва да тръгвам.
Здравей. - Мамо!
Здравей, бебчо. Благодаря ти, че я наглеждаше.
Какво правиш? - Оцветявам.
Червено? Твърде страшно. Твърде страшно.
Лилаво! - Да!
Лилаво, наистина хубава лампа...
Нюанс в лилаво. - Да. Разкажи ми за татко.
Имаш неговите очи. - Така ли?
И той би те накарал да се смееш толкова силно,
че според мен, би пробила ребрата му.
А той беше... толкова истински.
И толкова мил.
И всичко беше за първи път за мен.
И заедно направихме теб.
А ти си...
най-важното нещо в целия свят, знаеш ли го?
Енали, Енали, къде са ни нещата? - Там вътре.
Кой ти каза да изпразниш сака?
Не съм го направила аз. Жената го направи.
Обуй си обувките. - Защо?
Прави каквото ти казвам. Обуй си обувките и си вземи нещата.
Но аз не искам да си тръгна!
Бебчо, знам, че искаш да останеш тук,
но трябва да си тръгнем. - Какво се случва?
Слушай ме и прави това, което ти казвам и си обуй обувките.
И остави там останалите си неща.
Каза, че спираме да пътуваме щом стигнем Мисисипи.
Погледни ме. Обичам те. Ще се погрижа за теб,
но трябва да правиш това, което ти казвам в момента. Разбра ли?
Мамо, къде отиваме?
Искам си пастелите.
Добре. Сега трябва да пазим тишина.
Без да разговаряме.
Играем си на тишина и ти ще спечелиш, нали?
Искам си пастелите.
Ще загубиш, ако кажеш нещо. - Добре.
Не знам...
Намерих го, разопаковайки дрехите им.
Имах чувството, че имат някакъв проблем.
Добре, чуй ме, момиченце.
Мама е загазила, нали?
Загазила съм наистина зле. Голяма грешка.
Но искаш да останеш с мама, нали?
Защото наистина искам да остана с теб.
И ако искаме да останем заедно, трябва да тръгнем веднага.
И трябва да правиш точно това, което ти кажа да правиш, нали?
Нали? - Да.
Можем ли да тръгнем вече?
Добре.
Добре, върви, върви.
Почакай. Къде е Енали?
Не е ли в стаята?
Майката върна ли се?
Енали, ти ли си, скъпа?
Има ли някой там?
Не мърдай.
Влизай в колата.
Ще влезеш ли в колата?
Влизаш ли? - Тръгвам.
Побързай.
Добре, запали колата.
Запали колата и карай! - Къде?
Просто... потегли. Избягвай светлините.
На север. Тръгни на север.
Мамо? - Да, бебчо.
Наистина много ми се пишка.
Добре, колко много ти се пишка?
Наистина много. Можем ли да спрем? - Ще й намерим място.
Имам едно място за теб да пишкаш.
А можеш ли да свалиш този пистолет?
Има много дупки по пътя.. Не нужно случайно да ме застреляш.
Не стигай дотам, че да го прочетеш на надгробния ми камък,
"Случайно застрелян от някаква жена."
Ако те застрелям, няма да е случайно.
Разбрах.
Побързай... изпикай се бързо...
Хей! Не, не!
Мамка му. Върни ми го.
Мисля, че ще си го задържа.
Пистолетът не е твой.
Можеш ли просто да ми върнеш този пистолет?
Можеш да го изпразниш, но само...
Само ми го върни. - Ще го...
когато ми кажеш на кого принадлежи.
Опитах се да оправя всичко това...
преди дори да е започнало.
Знаеш ли? Стигнах...
до това място в Нови Орлеан, когато разбрах, че съм бременна.
Помислих, че постъпвам правилно.
Може и да е било така.
Но когато...
Докато седях в онази стая, в очакване
без да искам започнах да си мисля, че вероятно всичко би се оправило.
Опитвах се с такива шибани усилия...
Всъщност не познавах дори и един човек, който би...
би положил такива усилия.
Но нали знаеш... Никъде не се получи.
Нито в Шривпорт, нито в Боумонт, нито в Лейк Чалз и...
Не мога да я изхранвам.
Не мога да я облека.
Не мога да й намеря място за спане, а сега и това.
Така че, да...
Ако би могъл, просто ни остави тук... Моля...
А какво ще кажеш за семейството си?
Какво ще кажеш за баща й? Какво ще кажеш за майка ти?
Не всеки има някого.
И сега накъде?
Ще ти обещая нещо.
Ще ви закарам, където и да е, в рамките на разумното.
Но ще си починем тази нощ. Нали?
Знаех си, че това няма да свърши.
Всичко, което можех да видя, беше лицето й.
Помислих си, че съм я изоставила,
че никой в целия свят не би се погрижил за нея.
Затова откраднах пистолета му и го застрелях.
Стрелях в него, докато престана да се движи.
Но не ми приличаш на убиец.
Виждал съм много и знам как изглеждат.
Защо все пак държиш този пистолет?
Знаеш, че това проклето нещо ще те погребе.
Ако има едно нещо на света, което може да те погребе...
би ли искал да знаеш къде е?
Как се казваш?
Сложи ли я?
Вие ще спите тук, а аз ще бъда отзад.
Мейбен.
Казвам се Мейбен.
Аз съм Ръсел.
Мейбен...
Навярно се шегуваш с мен.
Коди?
Момченце Коди.
Големият татко си е у дома.
Виж, знам, че е...
Не се предполага да си тук. - Знам.
Знам, знам. - Тръгвай си, Лари. Тръгвай си.
Виж, виж. Той тук ли е?
Коди тук ли е? - Разбира се, че е тук.
Бих ли могъл да го видя за минута?
Посред нощ е. - Бебчо, бебчо, моля те.
Не, посред нощ е. - Искам да го видя само за минута.
Виждам, че отново си пил.
Да, да, пил съм.
Имам само един въпрос, нали?
Все още ли играе в Юношеска лига?
Все още ли играе?
Размахва ли бухалката, както баща му е показал?
Твърде голям е за Юношеска лига, Лари! По дяволите!
Щеше да знаеш, ако го беше виждал.
Мамка му. Не ми даваш да го видя.
Това не е справедливо! Какво искаш да кажеш "Ако го бях виждал".
Опитвам се да го видя, затова съм и тук!
Изтрезни и ще можеш да видиш сина си.
Това исках да кажа. - Опитвам се, мамка му.
Недостатъчно упорито! - Коди, момчето ми!
Млъкни, по дяволите! Имаме ограничителна заповед.
Не искам да се обаждам на никого. Моля те.
На кого ще се обадиш, а? Извикала си ги!
Спомням си тази ограничителна заповед. Да ти го начукам!
Обади се! - Ще се обадя на някого.
Ще се обадя на някого. Излизай! Махай се!
Чуваш ли това, момче?
Татко ти е тук отвън и се опитва да те види!
Да не кажеш някога, че не съм се опитал, момче!
Никога не казвай, че не съм...
Време е да се разбудим. - Добре.
Добре ли спа? - Да.
Имам подарък за теб.
Имаш ли? - Да, забравих за него,
докато не се загледах в теб, когато спеше.
Пастели?
Във всички любими ти цветове. - Благодаря ти, мамо.
Кой иска да се измъкне оттук
да отиде да хапне нещо за закуска?
Изготвих план за нас.
Какъв е планът? - Знам място, където можете да отидете.
Някъде в безопасност.
Ако ще ти се доверявам, то и ти ще трябва да ми се довериш.
Нали?
Да вземем да хапнем малко, а?
Ще напълним коремите.
Добре ли спахте?
Добро утро, г-н Гейнс. - Бойд.
Случайно да си виждал Ръсел тази сутрин?
Все още не съм. - Някаква представа къде е?
Не. Търсих го. Ходихте ли до къщата?
Ходих, ходих, видях прозорците.
Това ли е причината?
След като намерихме нашия човек, Ръсел дойде с колата.
Само той, никой друг цяла нощ там навън. Така че...
Трябва да го поразритам. Това е всичко.
Може би е видял нещо, което ние не сме.
Това ли е? - Това е, заклевам се.
Съжалявам да го чуя за вашия човек.
Благодаря ти. Да.
Само искам да го видя. Помоли го да ми се обади.
Добре. И Бойд, дръж онези момчета под око. Особено Лари.
Мога да гарантирам, че той е изпочупил прозорците.
Те вече са му създали проблем, когато го пресрещнали на автобусната спирка.
Ще внимавам. - Благодаря, Бойд.
Момичета, поседнете тук.
Имаме си компания.
Радвам се да видя, че все още дишаш.
Трябва да помниш, че има хора, на които им пука за теб.
Какво става по дяволите?
Къщата е била изцяло разбита. Предполагам, че не си ти.
Нищо от това не ме притеснява в момента.
Ще ти задам един въпрос. Трябва ми отговор само от "да" или "не".
Трябва ми онова старо място в плевнята за тях.
Всичко ще обясня по-късно.
Бойд душеше наоколо. Има нещо, което не си ми казал.
Да или не, това е всичко, което ми трябва.
Има нещо, което не ми казваш.
Добре, ще ти пазя гърба.
Но знаеш ли, не ме дръж в неведение.
Искам да се преструваш,
че за първи път виждаш Консуела...
и си направил това, което си направил, защото си смятал, че е правилно.
Изглежда са гладни. Ще приготвя храна.
Много мило от твоя страна, Консуела. Благодаря ти.
И още нещо. Не казвай на никого, че са тук.
Не съм пълен идиот.
Ето я и нея.
Влизайте.
Обзалагам се, че сте очаквали нещо да измучи, когато влезете.
Надявам се, че това ще е удобно за вас.
Тоалетната е ето там.
Не съдете за книгата по нейната корица.
Хубаво е.
Ще ви донеса малко вода.
Хей, знам, че майка ти навярно е казала...
да не подскачаш върху леглото.
Ако има едно легло в целия този свят,
на което можеш да скачаш...
е точно това.
Скачай върху него с всичко, което животът би ти предоставил.
Добре. - Не те чувам да скачаш.
Благодаря ти.
Добре, бавно и спокойно.
Добре! - Виж, мамо! Хванах още една.
Виж това! Наречи го късмет на начинаещи!
Можех да използвам това дете като стръв!
Ще хванеш ли още една? - Работим върху това.
Опитвам се. - Какво изобщо има там, а?
Сомове.
Здравей, мамо. У дома съм.
Сега правя нещо, което мисля, че е правилно.
Помагам на някого.
Знам, че бдиш над мен.
Ще се опитам да постъпя правилно заради теб.
Както и да е, просто исках да кажа, че те обичам.
Обичам те повече от всичко.
Ето го! Ето го момчето ми! Развърти, копеле!
Развърти я!
Подкарай ги тези бързи топки, Коди!
Колко пъти съм ти казвал!
Колко пъти съм ти казвал?
Хей, какво правиш тук?
Хей, как си, Дана? - Не можеш да си тук.
Мога да бъда... Мога да гледам момчето си.
Не можеш. Не можеш да си тук и ти го знаеш.
Никого няма да нараня! - Не го прави тук!
Моля те, Лари! - Ела тук, момче.
Хей, ела тук, момче.
Не е нужно да говориш с него. - Я млъкни!
Ти млъкни! Не говори с него, Коди!
Какво правиш, момче? Пропускаш тези бързи топки.
Не ги пропускай. - Опитвам се да играя.
Ще вляза и ще ти покажа как се играе.
Ще ти покажа как се играе. - Не ми трябва помощта ти.
Това не е точно така, момче.
Няма да говоря с теб! - Няма да говориш с мен ли?
Няма да говориш с мен ли?
Аз съм проклетият ти баща, копеле!
Що за момче не би говорило с проклетия си баща?
Що за шибано момче не би... Какво, копеле?
Какво? Сядай, мамка му!
Ти, грознико... Жалки задници.
Отново ли им се обади? - Да, обадих се.
Ти си стой там, където си.
Какво? Мислиш ли, че щях да те ударя с това?
Мислиш ли, че ще те ударя с това? - Наясно съм с това.
Да ти го начукам, Джей.
Не трябваше да идваш тук...
Хайде, помисли върху това, че...
По дяволите, Лари!
Аз съм проклетият ти баща!
Ти си моето момче!
Не слушай нея, по дяволите!
Тя ще скапе шибания ти живот, сине! - Хайде, стига!
Тя ще скапе шибания ти живот!
Какво правиш тук?
Опитай се да не ме гледаш, когато ти разказвам това.
Една вечер участвах в спор относно връзката ми.
Прегрешавайки няколко пъти, се прецаках доста зле.
Шофирайки по черните пътища, започнах да пия...
Пиейки много, се чувствах доста добре...
Просто си пътувах през нощта...
И внезапно се обърках... изгубих се на пътя и...
започнах да се движа доста бързо.
И изведнъж се изкачих на този хълм.
Имаше един камион точно в средата на пътя без светлини.
Здравей.
Студено ми е.
Нека да ти дам якето си.
Джейсън!
Не можах да натисна спирачките достатъчно бързо.
Следващото, което си спомням, че цялата ми лява страна беше смачкана.
Джейсън! - Нечии крясъци...
Джейсън!
Помощ! - И щом напуснах онази кола...
страданието беше обхванало душата ми отвътре.
Имах чувството, че би могла да знаеш за какво говоря тук.
Мислех, че си в затвора.
Излязох преди няколко дена.
Мразех те.
Боже мой, как те мразех. Мразех те толкова много.
Молех се всяка вечер...
някой да те пребие...
да те смачка...
Молех се с часове.
И един ден просто се уморих.
Уморих се от това. Уморих се от...
Бях твърде уморена, за да те мразя... повече.
Но тогава бях далеч оттук...
работейки за стотинки.
Опитвайки се да спася собствения си живот.
Да спася този на Енали...
А ти...
На теб... не ти е пукало.
Въобще.
На колко години е Анели, Мейбън?
На колко години мислиш, че е?
Мейбън, молих се, случаят да не е такъв.
Кълна се в Бога, че съм се молил, това да не е така.
Лари и Уолт знаят ли? Знаят ли за нея?
Не виждам, как биха го направили.
По дяволите, съжалявам. - Не, недей...
Тогава не успях да ти го кажа, така че ще го кажа сега...
Съжалявам. - Не.
Казвам, че съжалявам... - Не. Не се извинявай,
защото това няма да промени нищо.
Би те накарало да се чувстваш по-добре, но няма да промени нищо.
Не ме кара да се чувствам по-добре... - Не го казвай отново!
Трябва да зарежем това.
Мислиш, че можеш да платиш за това с един жест?
Вече съм платил за това.
Единственият човек, на когото съм длъжник, е онова момче
и твърде скоро ще си платя за това.
Вярвам на всичко, което казваш.
И се радвам, че си застреляла онзи задник.
Не знам кой е бил, но...
мога да го видя в съзнанието си.
Случвало ми се е много пъти да искам да имам пистолет
да застрелям този, който ми се пречка.
Било е многократно. Бог е чул молитвите ми и...
със сигурност ти е отговорил. Бъди сигурна, че е там горе.
Той ме чу тогава. Но не и друг път.
Нека да те попитам...
Защо не беше в камиона?
Предполагам, че така...
така можем да сме тук...
точно сега.
Ще ти кажа едно нещо...
Ще трябва да ме убият, преди да се върна в затвора.
Знам, че вече си убила един,
когато светът те е държал за гърлото...
Ще направя същото нещо, преди да се върна.
Слушаш ли ме?
Почакай... Почакай.
Ще го направя.
Избърши го.
Какво правиш тук, приятел?
Познаваш ме. Чакам.
Къде беше? - При Мичъл.
Да ти кажа ли, че ходих там да те търся?
Добре... намери ме. - Вече да.
Знаеш, че те търся от няколко дена, нали?
Защо не ми кажеш какво искаш?
Имаме мъртво ченге, Ръс.
Между теб и мен, ти си единственият, който би бил видян близо до него.
Това е означава, че трябва да поговоря с теб.
но когато тръгнах да те търся, ми отне два дни, за да те намеря.
И какво от това? - Къде беше?
Идвах рано сутринта, късно вечерта.
Мичъл не знае.
Трябва да спреш да ходиш там.
Тогава ми кажи какво се случва, защото единствено името ти
се появи на бюрото ми.
Какво е това?
Не си ли спомняш Мейбън? - Трябва ли?
Защото това е името на момичето,
което е било с Джейсън в нощта, когато той умря.
Разбрах, че подобно име е свързано друга сходна нощ.
Опитах се да забравя всичко това. Защо ми показваш това?
Жена на име Мейбън е дошла в приют в центъра с малко момиченце.
Жена, работеща там, каза, че е намерила пистолет у нея, преди тя да избяга.
Знам, че фамилията е измислена.
Но е много трудно да измислиш име като Мейбън.
Кажи ми, къде си бил.
Виж, вероятно сме се разминали, когато не съм бил при Мичъл.
Лари дойде тук и изпотроши прозорците и вратите ми.
Няма просто да седя тук и да чакам задника му да се появи.
Добре.
Нямаш нищо против да попитам Мичъл, нали?
Просто искам да изчистя името ти, иначе отделът ще ме уволни.
Разбира се, действай. Само че първо се обади.
Не отивай, само да се мернеш там.
Чувства се достатъчно обременен и без това.
Добре, чух те, чух те.
Знаеш, че мразя да питам за такива неща, нали?
Да, както кажеш, приятелю. - Обичам те.
Ще ти се отплатя за тази гаранция.
Това каза и последния път.
Хей, ела тук. - Какво?
Какво се е случило, човече? - Няма значение.
Не, има. - Какво става, копеле?
Безпокоя се за теб.
Виж, това е само между нас, човече.
Останахме само ние, чуваш ли ме?
Няма как да го върнем.
Трябва да го оставиш, Лари. Това няма да го върне обратно.
Сега си един от тях.
Не казвай тази глупост, човече.
Да ти го начукам, човече. - Не говори тези глупости, пич.
Разкарай се от тук! - Хей, трябва да се успокоиш.
Никога не съм ти обръщал гръб, копеле! Разкарай се от тук!
Хайде, човече.
Шибано копеле! - Върни се тук, човече.
Говори с мен! Аз съм ти брат!
Майната му на всичко, сам ще си говоря.
Тук навън сам ще си говоря.
Коди е първи...
Джейсън е втори. Уолт е трети.
Какво прави той... Обади се!
Той се обажда...
Лети шибана топко!
Излезе отвън!
Той играе за шибаната тълпа.
Проправя си път.
Хей, какво става? - Мамка му, г-жо!
Просто търсех Мичъл. - Престани!
Не може да си тук. - Добре, успокой се. Успокой се.
Тръгвай! Излез от тук!
Успокой се. Успокой се. Тръгвам си.
Ще се обадя на полицията. - Аз съм проклетата полиция.
Как си, Бойд? Не съм планирал да продавам,
но се чувствай свободен да огледаш наоколо.
Първо почуках на входната врата, но не чух нищо.
Май те чух отзад, затова отидох да те потърся.
Бързо реагираш, заместник. Всичко наред ли е?
Просто исках да разбера, дали Расъл е бил с теб предната вечер.
Да, беше. - През цялата нощ?
Не прекарах цялата нощ да го наблюдавам дали хърка или не,
но доколкото знам, е бил тук.
Добре. Накой друг може ли да потвърди това?
Ти трябва да си го видяла. - Да, мога.
Говориш английски. - Прави го... понякога.
Добре, благодаря ви.
Хубав ден, заместник.
Мамка му.
Излъга ме, къде си бил.
Цялото ти семейство го прави!
Което не разбирам е, защо.
Няма значение какво казвам. Ти си имаш някаква голяма идея.
Наречи го голяма идея. Наречи го както искаш.
Тук съм, за да можеш да поговорим, човече. С мен!
Без разговори с никой друг, но ти не ми съдействаш.
Отивайки в онзи офис, ще кажа, че съм могъл да те намеря.
Но относно жената на име Мейбън, която има пистолет в себе си,
не си ми оставил никакъв избор.
Само, че не си ме видял в леглото не означава, че не съм спал в него.
Ръсел, има начини да се стигне до резултат,
за който изглежда избягваш да говориш. Разкажи ми!
Тогава ми сложи белезниците, или се разкарай от тук.
Не и докато не ми отговориш, както искам.
Добре.
Щом ти не искаш да си тръгнеш, то аз ще го направя.
Искаш да ме арестуваш? Арестувай ме.
Разкарай се от проклетата ми къща.
Къде е Мичъл?
Да, двамата трябва да поговорим.
Бойд се върна, душейки наоколо... - Видя ли Мейбън или Анели?
Почти. - Как я нарече?
Чу ме.
Ще трябва да си тръгнете.
Не сме говорили да сте завинаги тук, Мейбън.
Гворихме за няколко седмици, нали?
Да.
Само няколко седмици.
Не виждам как да го избегнем.
Да се живее по този начин за известно време.
Ще поседим за малко тук.
Нека слънцето да залезе.
Купих ви билети за автобуса.
Има един, който тръгва късно тази вечер.
Ще ви откара в Мемфис, където ще тръгнете накъдето ви се иска.
Ще ти дам и пари. Просто останаха в къщи.
Не, не ми трябват парите ти. - Знам, че не ти трябват.
Не ми е нужно да ми даваш нещо. - Знам, че не ти е нужно.
Изглежда, че ти и аз...
сме свързани с някакво невидимо въже и него винаги го е имало.
Не ни оставя да си тръгнем.
За момиченцето ще е адски добре да остане тук.
Трябва да се махнете от тук, трябва да сте в безопасност.
Трябва да си в безопасност заради себе си. Трябва да си в безопасност заради нея.
И ти обещавам,
че няма да позволя да й се случи нещо.
Обещавам ти.
Само малка синина.
Натисни го. Хайде, копеле.
Ти шибан женчо.
Ще боли.
Шибано ще боли.
Ще се грижим добре за нея, не се безпокой.
Искаш ли да събудиш Енали,
за да се сбогуваш с нея, преди да тръгнем?
Казала съм й, че никога няма да я изоставя. И ето, че я изоставям.
Всяко нещо го върша погрешно.
Провалих и това момиченце.
Животът е вихрушка. Всички сме въвлечени в нея.
Добре майка си.
Всеки би видял, колко обичаш това момиченце.
Обичаш я силно до болка,
А без нея не би го направила правилно.
Тази болка никога не отминава, без значение колко време е минало.
Направи най-доброто, на което си способна в момента.
И не се безпокой за утрешния ден, докато не настъпи.
Вършиш нещо правилно.
Грижете се за нея. - О, да.
Чисто е.
Подготвил съм всичко.
Имаш куп запаси. - Мога ли да използвам тоалетната?
Разбира се, надолу по коридора.
Мейбън!
Това ли е всичко, което можеш? - Да!
Уби погрешния човек. Никога не си перфектен.
Трябвало е да убиеш мен.
Всичко свърши, момче.
Това съм го чакал седем шибани години.
Добре ли си, синко?
По дяволите, Лари. Съжалявам.
Защо не седнеш синко? Ще повикам бърза помощ.
Мейбън! Мейбън!
По дяволите, Мичъл!
Казах ти да не се забъркваш в тези лайна.
Можеш да ме проклинаш и по-късно. Трябва да я изнесем от тук.
Знаех си, че ще направи нещо нередно.
Внимателно там.
Бъди внимателен, синко.
Прибери се!
Отърви се от шибания пистолет. - Да, да.
Ела тук, момче.
Господи, Лари...
Къде е синът ми?
Какво ти се е случило? Кой ти го причини?
Къде е той? - Лари...
Мамо, какво става?
Защо той е тук? Татко, защо си тук? - Повикай 911.
Защо? Какво става?
Той кърви ли? Защо кърви?
Нужна му е помощ! - Иди се обади!
Ела тук, момче. Нека да докосна сина си.
Лари, не се движи, моля те.
Опитай де не се движиш, Лари. - Разкарай се от мен.
По дяволите. Хей, слушай.
Стой точно там и не мърдай.
Всички вие ми го причинихте.
Всички вие го направихте. Всички вие го направихте!
Хей, не можеш да си тръгнеш. - Татко, какво правиш?
Татко, спри. Къде отиваш?
Не можеш да караш така! Лари, хайде!
Мамка му, той кара! Той кара!
Помощ!
Някой да помогне!
Някой да ни помогне!
Мейбън... ние сме тук.
Какво се е случило? - Падна.. Тя падна...
Удари си главата. Главата й се отметна назад.
Чух обаждането ти. Изстрели ли е имаше?
Да, имаше изстрели. - Какво се случи, по дяволите?
Влязох в къщата си. Лари беше там.
Бях с една жена.
Удари я с един лост, мислейки, че съм аз.
Скарахме се.
Взех си пушката и го застрелях.
Коя е тя, Рас?
Много добре знаеш, коя е.
Рас, трябва да ми кажеш.
Какво общо имаш с всичко това?
Ще ти обясня всичко.
Трябва да ми обещаеш, че няма да ме изслушаш като полицай.
Какво искаш да изслушам?
Искам да ме изслушаш, все едно си ти, а аз съм аз.
Добре, добре.
Пистолетът, който търсите е в езерото.
Същият, който Мейбън насочи към мен,
когато излязох от Армадило преди няколко вечери.
Тогава, когато тя започна да ми разказва за това, как някакъв полицай
я накарал да му направи всичко, което поискал.
Дори повикал и шибаните си приятели да дойдат и също да се възползват.
После си го спомня мъртъв на земята, а тя продължава да бяга.
Как продължава да бяга докато не попада на мен.
Защо не я доведе направо при мен?
Никой не би й повярвал и ти го знаеш, Бойд.
Щеше да загуби детето си.
И да ме вземат дяволите, но вярвам на всичко, което казва.
Пътят ми е онзи, който ни доведе всички нас тук, водени от неизвестна за мен ръка.
Но ето че сме тук и аз не го отричам.
Казвам ти всичко това, за да го знаеш,
когато те помоля да я оставиш на мира.
Не ти говоря. Моля те.
Нека просто си отиде.
Да си отиде?
Просто я остави да си отиде.
Знаеш ли, кой е в дома ми в момента?
Да, знам.
А знаеш ли какво биха причинили момчетата от Парчман на заместник шерифа?
Ще си прекараш времето като на летен лагер.
Къде е доказателството, Ръсел?
Как ти изглежда това?
Дните текат бавно.
Така става, когато очакваш да се случи нещо,
което се надяваш никога да не се случи.
Няма начин да не се чудите, дали днес е денят...
когато те ще седят там,
после ще дойдат отвъд онзи хълм,
надолу по алеята сред мигащи светлини,
сирени, зовящи твоето име...
Ръсел ми каза за този сън, явил се отново,
за това как светлината е била винаги сива
и винаги е имало този глас, викащ...
Просто малко плач...
отекващ в един празен затвор...
А той никога не разбра, какво трябва да направи.
Дали се е очаквало да помага, или...
ако е било там, за да му помогне
Понякога си мисля, че е чувал мен...
Не предполагам, че е нямало начин да не разбере, какво ще се случи.
Никога не е било. Никога няма да бъде.
Но поне веднъж...
да не ме е страх.
И когато дневната светлина избледнее,
и изглежда е добре да си вземеш малко дъх...
тази слаба светлинка
й придава една дълга сянка,
все едно ръцете й са разперени.
Сякаш казва,
"Ела тук и ми позволи да те прегърна..."
Не знам...
Може би има нещо такова като чудото.
Всичко, което знам със сигурност...
че тя е моя.
Превод и субтитри: Петър Баев @peterb