ПРЕЗ ПОСЛЕДНИТЕ ГОДИНИ ОТ УПРАВЛЕНИЕТО НА ФРАНКО
ДУХЪТ НА СВОБОДАТА И ЖАЖДАТА ЗА ПРОМЯНА
ЗОВЕШЕ МЛАДЕЖИТЕ НА УЛИЦИТЕ,
НО НАШАТА ИСТОРИЯ Е ЗА РЕВОЛЮЦИЯ ОТ СЪВСЕМ ДРУГ ВИД,
КОЯТО ЗАПОЧНА В КУХНЯТА.
БАРСЕЛОНА 1974
Мамка му, глуха улица.
Предаваме се, предаваме се. Не виждате ли?
Стой! Не мърдай! Стой!
Ще бягате, а? Да ви виждам ръцете!
Остават десет минути. - Да, шефе.
Готово ли е? - Не, още пет минути.
Какво зяпаш? - Нищо, пет минути, шефе.
Достатъчно. - Но шефът каза...
Достатъчно. Ако се разприказваш ще те уволня.
Да, шефе.
Закъсня. - Извинете.
Какво ти има на лицето?
Ей, обърни се.
Разлепяше листовки ли?
Премиерът на Франция и министърът
на външните работи с жените си са в залата и ти го знаеше.
Разбираш ли колко е важно това за ресторанта?
А за Пиер? - Казах "извинете".
Слушайте всички. Днес ще чисти брат ми.
Който му помогне... ще го уволня.
Ясно ли е? - Да, шефе.
Ясно.
Пет минути, господа. Ясно ли е?
Да, шефе. - Какво има там?
Извинете, помолих ги да не хвърлят цигари в чиниите...
но те само спорят и говорят за политика.
Съжалявам.
Господа!
Свършихте добра работа.
Благодаря.
Ако искате да ядете като прасета, ще ви дам да ядете прасета.
Какво чакаме? Да работим.
Сега какво? - Как какво сега?
Уволниха ме... и ще си тръгна.
Още не всичко е загубено.
Другите ресторанти ви преследват.
За шеф-готвача... е важно огъня да гори постоянно,
но знаеш, че огънят в моята печка отдавна е угаснал.
Просто напоследък сте подложен на силен стрес.
Де да беше само това.
Аз мечтая за стрес.
Нека да има стрес.
Липсва ми стресът. - Свърших.
Добре.
Виждам, че не цепиш басма на брат си... а?
Него не го интересува нищо,
но пък е голям майстор да се забърква в неприятности.
За него това е просто работа,
а за теб... това е светая светих.
Това е твоят Ватикан.
А ти си папата.
Винаги си бил различен от останалите... друг.
Виждаш ястието, преди да започнеш да готвиш.
Научих се от теб. - Не, не.
Това беше отдавна.
Сега ти готвиш сам.
Промени структурата на всяко мое ястие.
Виж... просто погледни своите записки и скици.
Съмняваш се в мен и в обичайните продукти.
Вече дори модерните готвачи използват традиционни продукти...
например сьомга. Или омари.
А ти дори не виждаш никаква разлика...
между сардина и чиния хайвер!
Не съм ли прав? - Да, прав си.
Защо?
Защо хайверът трябва да е по-добър от сардината?
Цялата работа е...
в качеството на продуктите, Пиер. В това е цялата магия.
Искаш да готвиш сардини в ресторант със звезда Мишлен...
Така ли?
Да.
Не. Не, не, не.
Проблемът е, че си страхлив.
Наистина ли ти харесва да бъдеш
момче за всичко на другите?
Ще дойде и моето време. - Слушай, Фернандо.
Напусни... напусни оттук
и си намери свое място,
защото в ресторанти като този...
няма да можеш да готвиш свои ястия.
Забрави за парите и за гостите, и твори.
Махни се от тях. Махни се оттук.
Бъди смел, синко.
Отвори собствен ресторант.
По дяволите!
Какво стана? - Някой ни предаде.
Отначало всичко вървеше по план, но те знаеха всичко.
Абсолютно всичко. - Ще повикам Бърза помощ.
Защо? Брат ти няма нужда от помощ.
Нека да го види доктор. - Няма нужда.
Бърза помощ ще извика полиция. - Това е сигурно.
С Алберто трябва да изчезнете за известно време.
Няма да ходя никъде. - Успокой се.
Какво стана? - Не е твоя работа.
Подпалихме администрацията. - Страхотно...
Франсоа, ще ни намериш ли място?
Трудно е. - Какво значи "Да ни намери място"?
Франсоа има ресторант в Кадакес. - Не е мой, а на бащата на Лола.
Той има ресторант на брега.
Нещо такова. Все пак е тихо място.
Там може да се скриете. - Няма да ходя никъде.
Заминавай или ще завлечеш и нас.
Всички трябва да се скатаем.
Ще се видим след месец-два.
Аз идвам с теб.
Ти защо трябва да тръгваш?
Заминавам с Франсоа и това е. Ти не трябва да заминаваш, Фер.
Не трябва ли... защо? - Фер, имаш предвид...
че си готов да се откажеш да станеш шеф в "Септима"?
Чуваш ли се какво говориш, Фер? - Не искам да бъда шеф в "Септима".
Мамка му.
Нямаме време за губене.
Идвате ли с мен в Кадакес?
Идваме.
В ОЧАКВАНЕ НА ДАЛИ
Събуди се. Добре дошъл в царството
на Салвадор Дали. - Познаваш ли го?
Аз не, но това е златната мечта на Жул.
Той дори сънува как го посреща в ресторанта си.
Горкият Дали, всички в Кадакес искат нещо от него.
И този ли? Приятелят на свещеника?
Тук всеки е зает със собствените си неща.
Седи си мирно и всичко ще бъде наред.
Красавице!
ВОДОЛАЗЕН КЛУБ "ЕС КУКУРУКУС"
Здравейте. От сутринта вятърът се усилва.
Изчакайте малко тук.
Приятели.
Здравейте.
И какво? - Всичко е наред.
Това са приятели. Не като миналия път.
Обещавам... а?
Това момче ме спаси от полицията, Лола.
Те са готвачи и ще помогнат на баща ти в "Ел Сюреал".
Татко вече има Жан. - Жан!
Той е имбецил. Моля те, Лола.
Какво? - Моля те, Лола.
Франсоа, по-добре да потърсим работа другаде.
Да, по-добре да си вървим. - Не, не, Алберто.
Извинете Лола. Тя се сърди на мен,
а вие трябва да страдате заради това.
А... Лола?
Добре, ще направя каквото мога,
но за татко се работи трудно.
Той е егоист, често откача, винаги крещи и не слуша никого.
Дойдохме да поработим за кратко. - Дошли сте за кратко?
До баща ми не издържат дори за кратко.
Да вървим.
Добро утро.
Пуснете ме да мина.
Мосю Дали, мосю Дали. Аз съм Жул.
От "Ел Сюреал". Мосю...
Какво е това?
Това е моят ресторант. "Ел Сюреал"...
кръстен на великия Дали. Той е там, точно отвъд залива.
И какво искате?
Ще ми окажете голяма чест, ако ни посетите.
Скъпи мой непознати, ако внезапно решите
да поканите Дали при вас...
платете 10 000 долара.
Долари?
За съжаление нямам толкова, съжалявам,
но бих дал всичко, за да ви поканя в моя ресторант.
Вярвам ви. Вие сте искрен човек...
но аз трябва да защитавам Дали от фанатици като вас.
Послушайте добрия ми съвет. Станете рибар.
Вие сте роден да бъдете рибар. - Рибар?
Да... определено.
По-добре станете рибар.
Сбогом.
Рибар...
Фернандо, къде сме въобще?
Какво е това, Фернандо?
Тук сме в безопасност, Алберто.
Луис, Луис! - Бягам!
Тук съм. Жул, тук съм. - Дръж, ето така.
Дай го на швейцареца да го прояви. И спазари добра цена.
Той беше ли там? Жалко, не го видях.
Това е незабравимо, скъпи Луис.
Гала и Дали неочаквано се появяват от яйцето.
Ще видиш всичко сам като проявиш филма.
Довечера ще покажем всичко на голям екран.
Как си, скъпа? Кого виждам?
Франсоа се е върнал. Този път тя много страда.
Да, знам... Помагах на приятели.
И съжалявам. - Татко, това са готвачи.
Те ще ти помогнат. - Вече имаме Жан
и не ни трябват повече хора. А и лицето му е в синини.
Защото той ме защити, когато ме биеха.
Имат нужда от временна работа, а след това ще си тръгнат.
Знаеш, че на Жан му трябва помощ в кухнята.
Ей, вие, трябва ми помощник в кухнята
и някой за съдомиялната.
Може да живеете тук, но за заплати ще говорим, след като си пийна.
Ако сте съгласни... ето ръката ми.
Чакай, чакай, чакай.
От шеф в "Септима" до това бунище?
Нямаме работа тук. Съвсем ли оглупя?
Съгласни сме, но заплатите ще обсъждаме трезви.
Здравей, Жулиет. Здравей, Жан.
Здравей.
Е, аз трябва да вървя.
Помнете, че баща ми не знае, че полицията търси Франсоа.
Ясно. - Не се набивайте на очи.
Не бой се. - Моля ви.
Добре. - Ако ви трябва нещо ме намерете.
Добре. Благодаря.
Гарнитура, шефе.
Ти откъде идваш? - Работил съм в няколко кухни, шефе.
Спри да лъжеш. - Алберто, млъкни.
Полицията издирва престъпниците,
които подпалиха административната сграда в Барселона.
Ей, ти! Изключи радиото.
Полицията разполага с информация
за личността на престъпниците.
Жан, допечи пържолата. - Пържолата е перфектна.
Просто научи гостите си да я ядат. - Не мога, Жан.
Ако им кажа така ще ме пратят по дяволите.
Дай я тук!
Писна ми от това, Жул.
Когато дойде за мен ти ми обеща сериозно заведение...
ресторант за елита, а тук готвим обикновено месо.
Това е позорно! - Спри да крещиш.
Мен ме ценяха за моите равиоли. - Жан!
Какво? - Пържолата.
Какво пържолата? - Изгаря.
Не им харесвала пържолата...
На ти я. - А сосът?
Благодаря. - Няма за какво.
Ей, ти. Кога е роден Мик Джагър?
Какво? - Кога е роден Мик Джагър?
Не знам.
Майкъл Филип Джагър е роден на 26 юли 1943-та
в Дартфорд, Кент, Англия.
Удоволствието е мое.
Мамка му.
Той със сабя ли лови риба? - Точно така. Лови със сабя.
Този идиот винаги върви срещу цялото човечество,
но е умен човек. Вижте тук.
Пера, защо си залепил свещи на сомбрерото си?
Защото оня кучи син Едисън уби магията на нощта...
в деня, когато изобрети тъпата си лампа.
Тишина. Ще изплашите рибата.
Тази красива бутилка... е създадена от Салвадор Дали.
Много обичам този коняк.
Сякаш попиваш мъдростта му.
А това е Тонет, още един фен на Дали.
Иска да го впечатли с творчеството си.
Разкажи на всички, Тонет.
Искам да боядисам целия Кадакес в жълто.
В жълто? Защо? - Между другото, полицията вече
издирва Тонет за боядисване на къщите на хората.
И това е лошо. - Не ми пука.
Те просто нямат въображение.
Вече ти казах 1000 пъти, че Дали предпочита бялото.
А ти ужасно го разстрои.
А ако го боядисам в синьо?
Защо има толкова много манекени, Жул?
За какво...
Те чакат Дали.
Изглежда, че го чакат отдавна.
Те са тук от много време, Жул.
Чух, че Дали не обича да вечеря сам.
Приятели ми казаха, че когато отиде на ресторант...
винаги води няколко манекена за компания.
Ще видите, той ще се появи при нас.
Понякога Дали решава да излезе от къщи...
и да обядва в един от градските ресторанти.
В "Барок".
Шибания собственик-французин е истински късметлия.
Знаете ли какво прави, когато се обади Дали?
Отива на пазара и купува най-добрите омари.
След това ги слага в кошница и обикаля из града.
И всички в града знаят, че вечерта Дали ще е при него.
От колко време го чакаш? - От много време.
Много години.
Кръстих ресторанта "Сюрреализмът", но по-добре щеше да е "Вечност".
Ето този герой олицетворява времето.
Това е Хронос, да. Освен това този герой е сложен.
Смесица от Дейвид Бауи и Мик Джагър, символ на времето.
Същество без пол.
"Секунда" е от женски род.
Това е като жена. А "час" е като мъж.
И този герой е господар на времето. - Жул.
Той е тук през цялото време. - Жул!
Той е неподвижен и сякаш се носи над пространството.
Жул! - Какво?
Какво? - Няколко думи.
Разбира се.
Какво?
Една секунда.
Жул.
- О, по дяволите!
По дяволите! Това е Дали, по-рано от обикновеното.
И какво? - Какво значи "какво"?
А буйабеса? Говорихме. Имаме два часа.
Ти приготви буйабеса, а аз ще им го занеса на лодката.
Изчислил съм всичко. Те ще плават два часа.
Така не се управлява ресторант, Жул.
Чакай, нали искаше повече посетители.
Иди и сготви шибания буйабес. Ходом марш!
Хайде, хайде, хайде. - Каква глупост.
Така, понякога времето се ускорява. Имаме няколко часа.
За два часа може да сготвите буйабес или нищо.
Хайде, хайде, по-бързо. Давай.
Давай, давай, така. Всички на борда.
Постави го бързо и напред.
Сега какво?
Сега... се наслаждавай.
Наслаждавам се.
Жан казва, че се оправяш в кухнята.
Опитай.
За какво? - Оцени ястието.
Е? Какво ще кажеш?
Ще хареса ли на Дали?
Не знам. - Кажи, ние сме в открито море.
Тук няма никой. Кажи ми харесва ли ти буйабеса?
Малко е безсолен.
Страхотен е.
Ти се заяждаш. Ти си просто недоразумение.
Така да бъде.
Внимание! Приготви се.
Мосю Дали, почакайте. Спрете, спрете.
Здравейте. - Имам подарък за вас.
Спрете. Мосю Дали, почакайте.
Спрете, спрете.
Добре.
Престанете. Няма нужда. Няма нужда.
Какво няма нужда?
Извинявай, Лола, но не знам какво да правя.
Той си тръгва. Моля те, разубеди го.
Моля, моля ви. Помислете още веднъж.
Изчакате татко да се върне. - Няма да остана дори минута.
Когато Жул се върне, той ще ни разубеди... отново.
Пак ще ни измами. Знаете ли...
мразя ресторанта, това море и Кадакес.
Мразя и теб, Лола. - Спокойно, спокойно.
Ти си единствената нормална в тази лудница.
Лола, само Фройд може да оцелее тук.
Чакай, Жан. Не можеш да избягаш така.
Жан! - Не крещи, остави ги.
Това полицията ли е?
Да. Лейтенант Гаридо.
Офицери, какво да ви донеса? - Донеси ни две бири.
Къде е баща ти? - Реши да се повози на лодка.
Как да се уредя и аз така, че по цял ден да не правя нищо?
А ресторантът процъфтява.
Лейтенант, те са туристи. - Това въпрос на морал.
Обещах на отец Нарцис.
Цениш морала, нали Мигел?
Да. - Тогава си мълчи.
Какво е това там?
Лейтенант Гаридо.
Добре дошли.
Изморих се от това. Изморих се...
да идвам и винаги да виждам тук странни хора.
Целият свят е странен, лейтенант,
а такива закътани места привличат различни хора,
но не се безпокойте.
Всичко тук е под мой контрол.
Това гаджето на дъщеря ти ли е?
Да. - Държа го под око.
На твое място, не бих допуснал всякакви боклуци до дъщеря си.
Благодаря, скъпи.
Така, добре. - Здравейте.
Не боли ли?
Ако манекените можеха да говорят...
биха ми казали толкова много.
Но това са манекени... и както знаете...
манекените не говорят, лейтенант.
Мигел, тръгваме си.
Винаги съм знаел: Ако човек изглежда като глупак...
и се държи като глупак, значи е глупак.
Безмозъчен идиот! Знаех си, че ще си тръгне.
"Дължиш ни 25 000 песети. Ето адрес за превод."
Какво животно.
Глупав, безмозъчен готвач.
Така стоят нещата. Имаме проблем
и трябва да го решим.
Вярно е, че в "Ел Сюреал" проблемите се решават.
Защо?
Луис, защо? - Защото всичко е под контрол?
Точно така, мой верен Санчо Панса. Винаги имам план.
Виждам две крачки напред и се оглеждам настрани.
Ти! - Аз ли?
Да, ти.
Ти ще бъдеш новият готвач на "Ел Сюреал".
Толкова години не знаех как изглежда кухнята на "Ел Сюреал".
Слушай, Жул.
Това е просто някаква лудница. Тук сме четирима, нали?
Ако аз ще съм шеф на ресторанта ще измета всичко тук с метла.
Която не намерих. - Много добре.
От този ден... - Не, от този ден нищо.
От този ден ще бъде както аз кажа.
Ти не знаеш как се управлява ресторант, Жул.
Просто искаш Дали да седи на терасата ти.
Отлично. Това ще бъде нашата цел,
но тук в кухнята... сега е някакъв хаос.
В "Ел Сюреал"?
Хаос?
Може би най-ужасният хаос в цялата вселена, Жул.
Знай, че Дали обожава хаоса. - Но обича да хапне вкусно.
Следователно в кухнята трябва да има идеален ред.
Ти си се занимавал с всичко, освен с кухнята.
Вярно е, че не обръщах голямо внимание на кухнята.
Както и на ресторанта.
Там има списък с всичко, което ми трябва за кухнята.
Алберто, ще отидеш ли с него? - Да.
Да вървим.
Здравейте.
Стой, Тонет. Стой!
Стой, Тонет. - Бягай, Тонет.
Бягай. - Няма да го хванат.
Той познава всяко кътче тук. Обича града си,
но те не го разбират.
Здравейте. - Здравейте.
Чакай малко. Жул, какво е това?
Но това е Дали. - Знам, че е Дали.
Той вероятно обича това място. - Идвай бързо.
Виж, дори се е подписал.
"Ел Барок." А този човек до него е собственикът.
Той е приятел на Дали, нали? - Алберто, стига си ме унижавал.
Брат ти те чака. Да вървим. - Идвам, добре, добре.
Стой!
Приготвяш ли фламбе? - Да.
Не. - Научи се.
Само ще ги поздравя.
Да тръгваме.
Мисля, момчето ми, че си в голяма беда.
Греша ли?
Не те разбирам.
Видях погледа ти, когато полиция се приближи.
Добре познавам такъв поглед.
Човече...
кажи ми истината.
Трябва да ви имам доверие щом ще работим заедно.
Съгласен ли си?
Казвай.
Ти... веднага се махай от кухнята ми.
Не разбрах? - Махай се.
Брат ти ми каза всичко. Не искам проблеми с теб в "Сюреал".
Посветих всичко на този ресторант
и не искам ти да съсипеш смисъла на живота ми.
Къде е брат ми? - Събира си парцалите в караваната,
а ти върви при брат си. - Знаеш ли, Алберто беше прав.
Ти си имбецил. - Защо всеки път ме предават.
Щом се доверя на някого той веднага ми забива нож в гърба.
Едва срещнах нормален готвач и той ме предаде.
Жул... по-добре опитай това. - Какво?
Това е буйабес. Фернандо го приготви.
Да върви по дяволите барабар с буйабеса си.
Жул. - Не!
Жул.
Опитай този буйабес.
Луис.
Върни този готвач обратно.
Предложи му 15% от печалбата.
Поискай му прошка...
но само го върни тук, за бога.
Тиан по рецепта на Жак Максимен...
маринован барбун...
стриди в бяло вино, мус от патешки дроб,
трюфели с извара и...
пушена сьомга.
Това е шедьовър на велик готвач.
Да.
Браво.
Всичко това е страхотно, но аз мислех,
че искаше да се откъснеш от френските традиции.
Спри да ми говориш за Рафа и неговите морски дарове.
Слушай я. Тя има интересни мисли.
Не, стана ми интересно. Разкажи ми.
Мога ли? - Да.
Тук в Кадакес хората предпочитат морските дарове.
Раци, октоподи, миди... само от най-висок клас.
Готвят ги в малък ресторант в Кадакес.
Неговият собственик Рафа е главният експерт.
Трябва да се срещнете, само че той готви...
необичайно.
По местни рецепти.
Ти не си французин.
Нека французите да се занимават с френската кухня.
Какво? - Умолявам те, Лола.
Той току-що сготви страхотни френски ястия.
"Ел Сюреал" е френски ресторант.
Каква кухня обича Дали? Френска.
Видях бележките ти.
Тук ти не си такъв. Не приличаш на готвачите,
които баща ми наема. - Ти си ужасен човек, Лола.
Върни му тетрадката. - Дай му тетрадката.
Знам, че е груба, но умът й сече.
Тя забелязва неща, за които аз изобщо не бих се сетил.
Ела днес във водолазния клуб. Там ще видиш за какво говоря.
Така ще дадем и урок на татко. Съгласен ли си, а?
Аз видях на какво си способен.
Сега да поработим над това как да те продадем.
Хората трябва да чуят за твоя талант.
Аз ще се погрижа за това.
Артуро. - Здравей, Жул.
Жул, не започвай отново. Върви си.
Сеньората е в лошо настроение.
Кой е там, Розита? - Сеньора Гала?
Може ли да поговорим... - Моля, вървете си.
Моля те. - Кой дойде там?
Кой си ти? - Добър ден.
Ресторант "Ел Сюреал" от другата страна на залива.
Помня те. Какво искате?
Донесох ви най-добрата гозба с морски дарове.
Това е моят шеф. - Млъкнете.
Скъпи непознати...
ако искате да ни поканите във вашия ресторант...
плати 15 000 долара. - 15?
Говорехте за 10 000. - Да...
но това бе преди да дойдете в къщата ми.
Вече загубих 5000.
Всичко вървеше натам, Жул.
Всичко вървеше натам. Защо не се предадеш?
Дали повече уважава своите съседи рибари...
отколкото просяк на вратата си.
Вече ти го казах.
Прекалено си досаден. - Артуро.
Аз не съм като другите. Нямам нужда от нищо.
Аз им предлагам, Артуро. Предлагам.
Почувствай разликата. Ти си безнадежден.
Да си вървим.
Добре. Не се сърди.
Сега ще се върна.
Какво?
Гладен ли си?
Говорих ли ти за опасностите... на Средиземноморието?
Какво? - Нищо.
Ще разбереш след време.
Как си? - Здравей, Лола.
Прибери се в "Сюреал", Луис. - Добре.
Това е Фернандо.
Шеф готвачът на "Ел Сюреал". - Видях го.
Той се разхожда наоколо с изражение на изгубен.
Мозъкът ти работи нонстоп, а? - Възможно е.
Той иска да опита всичко. - О, значи дойде при стария Рафа,
за да вкусиш късче Средиземноморие.
Седни с Лола.
Защо трябва да пишем толкова?
Няма нищо за записване.
Това е, за да...
подредиш мислите си.
В Средиземноморието няма ред.
Само красота.
Помириши. Опитай, докосни го.
Ред е нужен само в хладилника.
Отпусни се.
Току-що опита късче от това море.
Сега е време да се наслаждаваш... а не да мислиш.
А аз обичам да мисля.
Видяхте ли ги? Те явно замислят нещо.
Отдавна ги наблюдавам. Ще видите.
Добър ден, дами и господа. Моля, вашите документи.
Защо? - Защото аз казах така.
Не ни пречете на работата.
Лейтенантът ме изпрати и иска да си заминете.
Те искат да се отърват от тях. Без причина.
Франсоа. - Не се съпротивлявайте!
Франсоа, спри. Франсоа, Франсоа, спри.
Не мога, Лола. Там ми е мястото.
Ако се намесиш само ще влошиш нещата.
Ние сме пацифисти. Всичко ще бъде наред.
Не се притеснявай. - Франсоа, стига.
Сега не е май 1968-ма и ти не си в Париж.
А ти? Къде си ти... а?
Аз ненавиждам несправедливостта. - Но те не правят нищо.
Сега ще се оправя, само изчакате. - Ти ги следиш от доста време.
Правете любов, а не война! Правете любов, а не война!
- Жозеп! Време е да затваряме.
Моля всички да се успокоят. Лейтенантът ви наблюдава.
Моля, успокойте се.
Мисля, че Франсоа може да се грижи сам за себе си.
Абсолютно не може.
Той мрази насилието, но постоянно страда от него.
Жозеп. Пусни Щраус.
Насилието винаги се наблюдава най-добре с Щраус.
Защо не слушате Малер?
Винаги Щраус. Винаги Щраус.
Разчистете брега, приемам.
Разбрано. Заемете позиции, приемам.
Защо го направи?
Пригответе се да разчистите плажа, приемам.
Очаквам заповед, приемам.
Започнете разчистване на плажа.
Правете любов, а не война!
Здравей, Жул.
Можеш ли да ми помогнеш?
Какво искаш? - Можеш ли да наемеш Леся?
Тя загуби всичко.
Полицията й конфискува всичко.
Жул, по отношение на заплатата...
аз ще й дам моята.
Готов ли си да го направиш?
Готов съм. - Да.
Ти изобщо не забелязваш никакви недостатъци в нея и кръвта ти кипи.
Аз вярвам в нея...
и ти обещавам. Тя няма да те подведе.
Алберто, прости ми.
Какво правиш?
Помниш ли какво каза Пиер за Жак Максимен в хотел "Негреско"?
Твори, а не копирай. Твори, а не копирай, да.
Сега вземам идеи...
от тази тетрадка. - От дневника?
Да. И от природата.
Това ще дадем на Рафа...
а това ще си го оставим. Не е лошо, нали?
Ти хвана повече от мен.
Невероятно е колко бързо...
колко бързо се учиш.
Как се казва тази скала?
Тази ли? Ес Кукуруку.
Ес Кукуруку.
Ес Ку...
Какво казваш?
Ес Кукуруку.
Нашият шеф нарича това "Ефир".
Това е "Ефир" от моркови.
Той е много крехък. Оттук идва и името му.
Крехък като ефир. Не го дъвчете.
Оставете го да се разтопи в устата ви.
Не пропускайте да посетите "Ел Сюреал".
Млад готвач, майстор на френската кухня...
незабелязано от всички направи истинска революция.
Вземете неговия ефир от моркови,
перфектното въплъщение на крехката нежност.
А готвачът заслужава пет звезди в каталога на "Гол и Мийо".
Да... да! Точно това чаках.
Това бе необходимо, за да дойде Дали при нас.
За нас писаха във вестника.
А как той ще го прочете? Ще го предадем чрез Артуро.
Ти ме познаваш добре, скъпи Луис.
Имаш резервен план. - Да.
Винаги съм на две крачки напред и се оглеждам наоколо.
Изглеждам много грозна с тази рокля, Жул.
Жълтото не ми отива.
Това е любимият цвят на Гала.
Не си ли чувала за силата на внушението?
Само няколко нужни детайли... и човекът е хванат на въдицата ти.
Наистина ли ти е толкова важно Дали да дойде в ресторанта?
Да, Леся.
Много е важно. - Добре.
Аз ще ти го доведа. Винаги си бил много мил с мен.
Дръж.
Добър ден.
Вие говорите руски?
Да, родена съм в Крим.
Много сте красива. Тук има толкова интересни мъже.
Вероятно сте правила много любов това лято?
Честно казано "да". И постоянно с различни мъже.
Ресторантът се казва "Ел Сюреал".
Готвачът там е потресаващ.
Длъжна сте да го видите.
Сигурна съм, че ще хареса на удивителна жена като вас.
"Ел Сюреал."
Артуро. Чудех се кога ще се обадиш.
Да, една минута.
Да!
Аз си тръгвам. - Хайде.
Утре имам група. - Татко...
Ако не дойде... не е страшно.
Да, знам. Знам.
Късмет.
Колко е часът? - 22:30.
22:30... 22:30. Горе главата. Ще дойде, ще видите.
Той е художник и е свикнал да го чакат... а, не ли?
Знаете ли какво е вдъхновило Дали да нарисува разтопеното време?
Сирене камамбер оставено на перваза на прозореца
и разтопило се на слънцето.
Така му хрумнала великата идея да нарисува разтопил се часовник.
Какво значи това?
Това е размисъл за екзистенциалния вакуум, за времето и съществуването...
Не знам, откъде да знам какво е в главата на Дали?
Да... попитай си го сам щом си толкова умен.
Какво? Не ли? Извинете, той не дойде.
Той просто загуби хода на времето.
Той идва. Това е...
кадилакът на Дали. Той идва.
А вие не ми вярвахте. Как можахте да се съмняване?
Мислех, че вече няма да дойдеш.
Жена му му препоръча вашия ресторант,
но той не можа да вземе решение до последния момент.
Но... както винаги в последния момент промени решението си.
Много съжалявам, Жул.
Добре, благодаря. - Синьор Дали е много...
Той е непредвидим.
Да.
Вашият ресторант задобрява с всеки ден.
Вярно е.
Добре, Жул... Следващият път ще имаш късмет.
Ще видим.
Просто се надявай.
Винаги се надявай.
И запази...
чувството си за достойнство.
Дали! Дали!
Дали. Ето я новата ти приятелка.
Тя просто спи и сънува как се запознава с теб.
Хайде, запознай се с нея.
Жул, да се прибираме. Забрави за него.
Не, нека ме чуе. Повече няма да губя нито секунда
от времето си за него. Това е краят.
Нито аз, нито Бриджит. Забрави за мен.
Достатъчно, да се прибираме. - Не, няма да се прибера.
Аз общувам с великия и ненагледен Салвадор Дали.
Повелителят на безсъзнателното. Императорът на Порт Лигат.
Великият и могъщ Салвадор Дали.
Ще минем и без теб... и без твоя разтопен часовник...
и без глупавите ти мустаци.
И си напъхай яйцата знаеш ли къде...
Млъкни вече. - Хаос.
Хаос, хаос.
Тонет. Ти защо си тук?
Исках да боядисам къщата на Дали, а вие ми попречихте.
Стой далеч от къщата на Дали. Не пипай къщата на Дали.
Кой е там? Извикахме полиция.
Когато ви хванат определено няма да ви е до смях.
Къде са те? - Не знам.
Няма ги.
Ей, сержант. Отидоха натам.
Изглеждат като пияни туристи.
Все още може да ги настигнете.
Някой днес ще изкара късмет да се наспи добре.
Какво имаме там? - Не виждам.
Включи си фенерчето, по дяволите.
Хайде, хайде, давай!
Стойте там, където се криете сега и не излизайте до сутринта.
Почукайте два пъти ако сте разбрали.
Здравей, Жул.
Ще предам поздрави на Дали от теб.
Тонет, не, спри. - Остави го на мира, Луис.
Поне е верен на мечтата си. Тонет, боядисай всичко.
Всичко в синьо. Нека всички къщи са сини.
Много добре. Адски брилянтна идея.
Давай, боядисвай си.
Мамка му.
Имаш ли нужда от помощ? - Не, благодаря.
Дай, ще ти помогна.
Баща ми е много безотговорен и в главата му е хаос.
Тук не е добро място за криене.
Разбираш ли? - На мен тук ми харесва.
Аз никога не съм имала баща. Никога.
От дете само се оправдавам пред съседите
за мръсния му език...
за неговия възвишен идеализъм, за неговите възходи и падения.
За всички падения.
Бавих го, сякаш му бях майка, а не дъщеря.
Той ме превърна изцяло в негова майка...
и майка на Франсоа, а сега и твоя, и на брат ти.
Какво? Жул е много емоционален.
Разбираш ли?
Смяташ ли, че е нормално...
да преследваш собствените си интереси по този начин?
А може би една мечта може да се изпълни само ако полудееш?
Нещо не разбрах. Сега с него ли си?
Кланът на Салвадор Дали? - Виж.
Ето... знаеше ли...
че логото на близалката...
е измислено от Дали? - Дали, Дали, Дали...
От Дали ми се повръща.
Дали е мечтател.
Дори ти си част от мечтата му.
Край, достатъчно. Вече никакъв Дали.
Сигурна ли си? Тук е останало малко.
Не си го изтрила. - Ето, довърши го сам.
Лола, ако си разстроена заради баща си говори с него.
Точно това смятам да направя.
Всичко ще му кажа.
Лола. - Какво?
Обичам те.
Знам. Много си личи.
Луис, какво става? - По-добре говори с него.
Той не е на себе си.
Какво е станало?
Пораствам.
Но това изобщо не си ти. - Да, какво не е наред?
Това сериозно ли е? - Нали ме молеше.
От днес нататък ще бъда сериозен, рационален и спокоен.
Приключихме ли с Дали? - Да.
Не искам да чувам за него.
Дори не го споменавай тук.
Охо, чудесно е.
Равиоли с месо от иберийско прасе,
летни трюфели и кленов сироп.
И грахова супа, студена и топла.
Приятен апетит. - Благодаря.
Това е шедьовър. Да...
Може ли, извинете? - Да?
Какво да направя за вас?
Честно казано сме изумени от вашия ресторант.
Менюто е просто щуро.
Искаме да се запознаем с шефа.
Ние сме автори на справочник за ресторанти...
и искаме да препоръчаме вашият ресторант.
О, много благодаря.
Ще видя дали Фернандо може да дойде.
Много искаме да се запознаем с новия Дали в кулинарията.
Той е абстракционист.
Както казах, потенциалът
на вашия шеф... е невероятен.
В добрия смисъл на думата. Да... не като при Дали.
Неговият гений е просто блъф,
а вие имате истински художник в кухнята.
Извинете, какво казахте? - Вашият готвач е истински художник.
Не, какво казахте за гения на Дали?
Че това е блъф. - Да.
Току-що бяхме в музея му във Фигерас.
Смятаме, че талантът му е силно надценен.
Липсва му сериозност...
сюжетите се повтарят, самият той е затворен.
На всяка картина изобразява няколко от детските си страхове,
а след това агресивно ги раздува
до огромни размери, за да бъдат забелязани.
Ето така...
Знаете ли какво ме разсмя?
Само двама сноби като вас ми липсваха.
Хора, които нищо не разбират от Дали.
Това сте вие. - Това е наглост!
Какви ги говорите? Луд ли сте?
Какво изобщо знаете за Дали? Чели ли сте неговите книги?
Опитвали ли сте се някога да го разберете... не!
Но виждате само един клоун, който прави така...
А той прибягва до позьорство, за да се отърве от хора като вас.
Кажете ми колко човека са способни да водят с него
сериозен, високо интелектуален разговор
и при това да не се чувстват като пълни идиоти.
Вие сте фанатик! - Да, да!
Наречете ме фанатик. Това е абсолютна истина,
но аз съм фанатик, който познава изкуството.
Фанатик, който работи,
който ражда страхотни идеи и се носи с тях.
Какво знаете за параноично-критичния метод?
Какво знаете за любовта му към Веласкес?
Какво изобщо знаете за любовта му към науката?
За любовта му към земята.
Какво знаете за любовта му към космоса?
Имате ли представа колко е необятен умът му?
Какво знаете за гръцката митология? Какво изобщо знаете?
Дали... ни посочва пътя.
Той отваря път за нас, а хора като вас, сиви и ограничени
искат да го засипят с пръст, засята с безплодни идеи...
и безсмислени думи.
Хайде... пропълзете в пещерите си,
който изобщо не е трябвало да напускате.
И най-важното, най-важното...
никога не се връщайте тук...
защото нашият ресторант не е за невежи.
Достатъчно. Напускаме.
Психопат! - Да.
Психопат, психопат. - Да, аз съм психопат.
Точно така.
Луис. Върни ми "Ел Сюреал".
Искам отново да видя "Ел Сюреал".
Съучастниците на Алберто са арестувани.
При разпитите те ще го издадат.
Това е сериозно.
ПОЛИЦИЯТА АРЕСТУВА ВАНДАЛИТЕ ОТ БАРСЕЛОНА
Фернандо, арестуваха брат ти. Арестуваха Алберто.
Умолявам те, помогни ни.
Помогни ни, моля те. Да вървим.
Лейтенант Гаридо.
Знаех, че рано или късно ще се срещнем.
Разбираш ли? Това е опит, Мигел.
Това е опит. - Добре, Гаридо...
Лейтенант Гаридо.
Извинете. Лейтенант Гаридо.
Ще ви обясня всичко. - Разбира се.
Седнете.
Води протокол, Мигел.
Знаехте ли, че са подпалили администрацията в Барселона?
И сега ще имат много проблеми.
Не знаехме нищо. Те си търсеха работа.
Освен това ви уверявам, че човекът се е променил много.
Повярвайте ми. - Не е ваша работа да го възпитавате.
Ясно ли е? В Барселона...
ще го възпитат и ще му избият всички глупости от главата.
Дори не се съмнявайте. - Всъщност...
не аз го превъзпитах.
Не сте вие? Кой тогава?
Вашият зет? - По скоро "Той".
Той... кой?
Защо е тук?
Знаете, че синьор Дали е клиент на моя ресторант.
Така... и вие арестувахте... любимият му готвач.
Той ви моли да проявите снизходителност.
Той общува с видни политици от Европа,
артисти и хора на изкуството...
и им е разказал как готви това момче.
И сега ще се срамува.
Това става държавен въпрос.
Така че... лейтенант Гаридо.
До днес ние с вас винаги сме успявали
да разрешим всичките си проблеми...
много мило...
и спокойно.
Мигел.
Надявам се... че нашето приятелство...
ще се съхрани.
Слушайте...
струва ми се, че заедно ще можем да решим проблема си.
С жена ми направихме ремонт на апартамента си.
Разбира се, имаме много скромен апартамент,
но с изглед към морето и тя внезапно поиска...
всичко... да бъде синьо.
Сигурно всичко е заради идиота Тонет и неговата боя.
Дори остави празно пространство
между прозорците... за картина,
а самата картина трябва да е в тон с вазата, която стои на пода.
И познайте какъв цвят е вазата?
Син? - Син.
Позна.
Схващате ли мисълта ми? - Разбира се.
Отлично, а сега идете при него и ми донесете картина.
Но без извращения и без всякакви абстрактни
и странни глупости.
Нормална... синя...
картина.
Да, да, искате да помоля...
Салвадор Дали... да нарисува синя...
картина. - Точно така.
Но това... - Не, не, не.
Без "но", Жул.
Без "но".
Е, какво стана?
Той каза "Не". Той каза "За кого се мисли тоя?"
Той каза, че ще намери към кого да се обърне за помощ.
И няма да губи време за такъв дребен шантаж.
И много се ядоса...
когато чу, че сте арестувал Тонет.
Винаги се е възхищавал на таланта му.
И ще цитирам Дали:
Хора като Тонет...
тоест поетични и феноменални натури...
винаги са необходими на Кадакес, за да създаде своята митология.
Митология...
Точно така. Митология.
Благодаря.
Здравей.
Ти харесваш Лола.
Знам, че ти е много трудно.
За какво говориш? - Спокойно.
Искам да поговоря с теб. Не се притеснявай за това.
Любовта е свободна.
Виждаш ли, напоследък много мисля за това.
Не знам...
Мислиш ли, че тя те обича?
Не. - Не съм сигурен.
Мен ме избягва. Откакто ти се появи тук.
Тя е във възторг от всичко, което правиш в кухнята.
Ти си страстен човек. И ярък.
Човек живее спокойно с жена...
и изведнъж "бум"! Нищо не разбираш.
Гледаш я в очите и не знаеш какво си мисли.
Можеш да я питаш. - Да бе.
Не мога да я попитам. - Защо?
Защото вчера...
й направих предложение.
Тя се съгласи.
Не, няма да бъде обикновена сватба.
Ние не вярваме във формалностите. Това е просто обичаен ритуал.
Не ни трябва печат в паспорта, а истински чувства.
И сега аз не знам какво да правя.
Може пък да отменим сватбата?
Ти какво мислиш?
Да ти кажа какво да правиш ли? - Да.
Трябва да говориш с нея.
Това не е моя работа, Франсоа.
Съгласен съм. Сега не е твоя работа.
Но все пак ще се радвам, ако готвиш на сватбата.
Съгласен ли си? На нея също ще й е приятно.
Имаме ли сделка?
Липсваше ми.
Пет минути. - Сервирай.
Браво.
Прости ми.
За какво, Лола?
Аз го обичам.
Извинявай, Лола,
но го кажи по-силно, че не чувам.
Казах, че съм влюбена във Фернандо.
Обичам го.
Много силно.
Никой не ме е унижавал така. - Успокой се, Франсоа.
Извинявай. Трябваше да ти призная по-рано.
Не знам какво още да кажа.
В душата си... дълбоко в душата си, Лола...
винаги съм знаел, че си гаднярка.
Не смей да говориш така за нея.
Сега ще видиш, нещастник! - Татко.
Стоп!
Знаеш ли, това не ме изненадва, Франсоа.
Изобщо.
Леся.
Да си вървим.
Леся. - Алберто.
Остави я да си отиде, момче. Пусни я.
Миризливи пацифисти.
Но сватбата беше хубава, а?
Красива сватба, нали? - Да.
Жул, прости ми. Аз съм виновен.
Гала беше права.
Трябваше да стана рибар.
В морето има хармония...
и чест. - Какво говориш, татко?
Ние ще приведем всичко в ред. - Не, уморен съм.
Давам ти "Ел Сюреал". Прави с него каквото искаш.
А аз ще стана рибар.
Да.
Разбрах. Чакай малко.
Моля те. Артуро се обажда.
Синьор Дали иска да дойде в "Сюреал"... днес.
Жул, моля те.
Луис.
Жул. - Не, вече е твърде късно.
Нямам какво да му дам, нищо. - Жул.
Кажи "да", Луис. - Луис.
Кажи "да", кажи "да". - Артуро.
Ще го чакаме.
Всичко ще е готово.
Татко, ние ще подредим всичко.
Татко.
Огънче.
Ще оставим всичко... както е.
Жул, но тук...
е безпорядък. - Не.
По-хубаво не може да бъде.
Това място е идеално. - Съгласен съм, че мястото е идеално.
Хайде да сготвим за Дали.
Да. - Алберто.
Отиваме ли?
Да вървим. - Да вървим.
Хаос.
Това е хаос.
Добър ден, мосю Дали. - Добър ден.
Най-важното е храната.
Луис. Как изглеждаш?
Кажи ми защо отвори бутилката в кухнята?
Винаги я отваряме пред гостите.
Това... - Стига си дрънкал, върви вече.
Как се казва това ястие... това? - Пиле-къри.
Това е сладолед. - Не, пиле-къри.
Така ли? Да? Добре, пиле-къри.
Това е сладолед. - Не, не сладолед.
Това е пиле-къри. Нали виждаш, пиле-къри.
Пиле-къри.
Опушена пяна.
Морски таралеж... с бобов мус.
Хайвер от пъпеш.
Свежо доматено пюре с нежно бадемово желе.
Аз предпочитам да го правя с хайвер, а не със семена от киви.
Разбирате ли, че станахме легенда на 70-те години.
Може би навсякъде ще има наши снимки.
Ще имаме пет звезди в "Гол и Мийо".
Ще имаме плаж. Ние ще купим земята.
Ще организираме изложба на живопис.
Ще дойдат знаменитости.
Малро. Дейвид Бауи и Ролинг Стоунс.
Дали отново ще бъде с нас.
Да.
Чудесно е.
Наистина.
Както е казал Чърчил:
"Успехът е път от провал към провал,
без загуба на ентусиазъм."
И това е прекрасно.
Превод и субтитри Ivon