ТУЕНТИ СЕНЧЪРИ ФОКС представят
Една продукция на студио БЛУ СКАЙ
Горна мантия, Мантия, Външно ядро, Ядро
Планетата Земя (много, много стара)
Гол!
Ледена епоха 4: Континентален дрейф
Какво беше това? Ели, чу ли това?
Чух го, Мани. Каквото и да е, е на километри оттук.
Прасковке, добре ли си? Къде е? Тийнейджърите никога не стават рано.
Полека, надзирателю. Не сме в затвора.
Вие двамата трябваше да бъдете отговорни чичовци!
Какво? - Не сме видели Прасковка
да се изнизва преди 15 минути. - И не отиде с Луис при водопадите.
Водопадите? Свърталището на хулиганите? - Спокойно.
Там се събират всички деца. - Не! Там се събират бандите.
Започва се от водопадите, после ще си надупчи хобота,
докато усетим, ще е пристрастена към горски плодове.
Мани, преувеличаваш.
Тя няма винаги да бъде малкото ти момиченце.
Знам. Това ме притеснява.
Хайде.
Луис, поне веднъж си извади главата от земята и се позабавлявай.
Аз съм къртица. Предполага се главата ми да бъде под земята.
А и моята идея за забава не е да рискувам живота си,
за да се срещнеш ти със сладък мамут. - Итън не е сладък…
Той е секси.
Не може да се пазиш цял живот.
Аз бих се пазил. - Тате?
Няма причина да се ядосваш. - Знаеш, че не обичам да идваш тук.
Особено сама. - Тя не е сама, господине.
Ти не се броиш, кренвирш. - Да, поставихте ме на мястото ми.
Хайде, млада госпожице, отиваме вкъщи, където мога да те наглеждам.
Аз тук ли да изчакам или…
Не можеш да ме сплашиш, природо.
Способен съм да поема всичко, което ми подметнеш.
Мисля, че почти стигнахме.
Дано, защото току-що отскубнах кормилото.
Някой виждал ли е Прешъс? Време е да я нахраня.
Мамо, баба пак ни говори за умрялото си животно.
Лапите горе, момчета.
Долу лапите, чичо. Това е отвратително.
Внимателно, Милтън, ще нараниш някого.
Лошо котенце! - Скала!
Добре, кажи ми тогава, кога ще ми бъде позволено да излизам с момчета?
Когато умра… Плюс още три дни. За да сме сигурни, че съм мъртъв.
Мани, добре ли си?
Махни се… от лицето ми.
Това беше забавно. А сега… Кого пръв да изям?
Не, не, не.
Мамо! - Чичо Морган, това ти ли си?
Съжалявам, съжалявам.
Мамо! Татко!
Маршал! - Хей.
Бабо? - Тая трътка си плаче да я сръчкам.
Цялото ми семейство!
Виждаш ли? Той прегръща родителите си. - Не мислех, че ще те видя отново.
Търсихме те навсякъде. - Наистина ли?
Знаех си, знаех си. Дълбоко в себе си знаех, че не сте ме изоставили.
В грешка си. Определено те изоставихме.
Но ни липсваше ужасно… Нали така? - О, да, да.
Бяхме сигурни, че Сид би искал да види любимата си баба, преди…
… да изтече времето й. - Ще погреба всички ви
и ще танцувам върху гробовете ви! - Толкова е крехка…
И няма търпение да прекара малко време с теб, Сид.
О, да… Бабо? Бабо?
Бабо! - Изобщо не ми давате да се забавлявам.
Защо не й покажеш пещерата си? Една дрямка ще й дойде добре.
Имам толкова да ти разказвам. Много неща се случиха,
откакто не сме се виждали. - Не ме интересува.
Бихме се с динозаври през ледената епоха. Няма логика, но беше вълнуващо.
Отървахме се от лудата вещица. Да вървим.
Не можете да си тръгнете. Сид ще бъде съкрушен.
Съжалявам, сладкиш, нещата вкъщи не са добре.
Отиваме далеч, а бабичката е излишен товар.
До скоро.
Предупредете населението, че е склонна към скитосване.
Е, това обяснява доста неща за Сид.
Хора, случайно зъбите на баба да са у вас? Не можем да ги намерим.
Хей, би ли ми го сдъвкал?
Хора, къде са всички?
Аз ще се оправя с това.
Сид…
Семейството ти беше пометено от астероид… Съжалявам.
Какво? - Диего се опитва да ти каже,
че си тръгнаха. Трябвал си им само, за да ги отървеш от бабата.
Я стига. Що за извратено семейство би натресло баба си на някого?
Това е смахнато. Това си е…
Това е…
… семейството ми.
Поне все още имаш баба си. Нали, приятелче?
Да, баба.
Бабо? Бабо? - Движи се учудващо бързо за старица.
Бабо? - Бабо!
Бабо! - Излез, където и да си.
Хайде, бабе. - Тук, баби, баби, баби.
Нося ти сливки. Точно както ги обичаш.
Иска ми се да не го бях видял…
О, не.
Ами ако баща ти разбере? Не съм такъв здравеняк, какъвто изглеждам.
Чакай! Чу ли това?
Хвърлям дълга!
Виж, това е Итън.
Ура за Итън. - Само така, момче.
Виждаш ли - забава. Няма опасности.
Скивайте това.
Сигурна съм, че е добре. - Определено не съм добре.
Това беше лудо.
Яко.
Не е ли съвършен? - Съвършен е силно понятие.
По-скоро задоволителен. - Кого дебнете?
Итън ли? - Обзалагам се, че е Итън.
Какво правите тук? - Мани ни прати да те наблюдаваме.
Но без да ни забележиш.
Глупав… Глупав…
Добре, слизам долу. Добре ли изглеждам?
Луис?
Думата "добре" дори не може да опише красотата ти.
Луис, ти си най-страхотният приятел на света.
Такъв съм си…
Здравей, Итън, името ми е Прасковка. Твоето как е?
Какви ги говоря? Добре, само спокойно.
Само спо…
Това е щуро.
Не, не, не!
Ужас. - Това не е ли откачалката,
която дружи с опосуми?
Какво се случи току-що? - О, не, Итън, толкова съжалявам…
Аз… От близо изглежда още по-добре. Феноменално. Искам да кажа…
Близначка ли имаш? - Прекъсвам ли нещо?
Тате!
Добре, само да… Малко назад. - Стой, нека да…
Стой далеч от дъщеря ми. - Татко, нищо не…
А ти си наказана! - Но аз нищо не съм направила.
Загубенячка на хоризонта. - Ама това е баща й…
Голям срам. - Откачалка.
Прасковке.
Прасковке, нека поговорим за това.
Как можа да ме засрамиш така пред приятелите ми?
Умишлено отиде там, където ти беше забранено.
Не можеш да контролираш живота ми! - Предпазвам те. Така правят бащите.
Е, тогава ми се иска да не ми беше баща.
Просто е разстроена, скъпи. Прасковке, това не е краят на света.
Извинете ме. - Това не дойде от теб.
Какво беше това? - Не знам.
Стой там. Ще дойда при теб.
Ели! - Мани!
Не.
Тате! - Прасковке, махни се оттам.
Побързай, тате, побързай.
Мани. - Диего?
Нямаше да успееш.
Ели, зад вас. - Какво става?
Минете по моста. От другата страна ще бъдете в безопасност.
Не, Мани, не. - Ще ви чакам там.
Мани! Не!
Ели, трябва да се махнете оттук. Веднага! Вървете.
Мамо… - Назад! Назад!
Тате!
Пазете се! Колкото и време да отнеме, ще ви намеря!
Мамо, вината е моя. Ако го бях послушала…
Прасковке! Вината не е твоя, ясно? - Ами ако не го видим повече?
А последният ни разговор беше скандал.
Баща ти е най-издръжливият мамут, когото познавам. Ще ни намери. Обещавам.
Хайде, помогнете ми да обърна това нещо.
Моля ви, всички се успокойте. Без паника.
Чакай, мамо, къде е Луис? Трябва да го намерим.
Добре, да побързаме.
Нуждаят се от мен. Трябва да се върнем.
Не можем да го обърнем, твърде голямо е. Течението ни носи навътре.
Мама веднъж ми каза, че лошите новини са маскирани добри новини.
Това преди да те изостави ли беше? - Да, тогава беше.
Но важното е, че въпреки че нещата изглеждат зле,
зад всеки ъгъл се крие по една дъга и гладко плаване напред.
Гладко плаване, Сид?
Луис. - Луис.
Кренвирш. - Кренвирш.
Луис, къде си? Хайде, трябва да вървим.
Луис! - Прасковке!
Луис, трябва да скочиш.
Не. Вие се спасявайте. - Няма да тръгнем без теб.
Слава Богу… - Скачай.
Ето затова пътувам под земята.
Благодаря ти, че се върна. - Какво искаш да кажеш?
Не изоставяме приятели в беда. - Чудесно. Да вървим.
Тази стена ще продължи да се движи и ще ни премаже.
Трябва да стигнем до моста. Някакви въпроси?
Да?
Когато пиеш вода от хобота си, тя има ли вкус на сополи?
Не… Е, понякога се случва. Хайде, движение.
Дръжте очите си на хоризонта. - Аз не виждам никакъв хоризонт.
Пресвети рак…
Дръж ме!
Ако не оживея, намерете ми жена и й кажете, че я обичам…
Успяхме! Хайде де, океане, само това ли можеш?
Прав ли съм, приятелче?
Хей, наистина зад всеки ъгъл се крие по една дъга.
Прасковке!
Добре ли си? - Просто се притеснявам за баща си.
Слушай, ще отидем при него.
С това темпо ще преварим стената и ще стигнем моста, преди да се усетиш.
Всички ще оцелеем.
Добре де, те може и да не оцелеят, но всички други ще бъдат добре.
Все още се отдалечаваме от дома.
Да, но оцеляхме и сме заедно. Можеше да бъде и по-зле, нали?
Веднъж и той да е прав.
Преживяхме бури, огромни вълни и злобен асортимент морска храна.
Какво още може да ни удари?
Ехо… Какво, по…
Мамка му, опитвам се да спя. - Бабо, ти си жива!
Няма как да не отбележа колко се радваме, че си тук.
Хей, сочния, ще ме изкараш ли оттук?
Хайде, представи си, че съм десерт. Това сигурно би те мотивирало.
Не мога да повярвам, че си проспала бурята.
Спах и когато онази комета уби еднорога.
Благодаря, че си ми приготвил ваната, Сидни.
Бабо, хвани ми лапата.
Няма начин, това е първата ми баня от десетилетия насам.
А ето и доказателството… - Бързо, някой да направи нещо.
Хванах те, бабо. - Разкарай се от мен!
Бабо…
Какво сте зяпнали, бе, простаци.
Не може ли една дама да се изкъпе на спокойствие?
Като ви перна един, ще… - Колко време живее женският ленивец?
Тя ще надживее всички ни, нали знаеш? Злите живеят дълго.
Колко голям е този океан?
Вода, вода…
… навсякъде.
Няма нито капка вода за пиене…
… освен може би тази капка.
Определено е мъничко… солена.
Прешъс, мама те вика. Прешъс!
Ела тук, миличко. Хей, госпожо, виждали ли сте Прешъс?
Ако имаш предвид въображаемият ти или умрял любимец,
който непрекъснато търсиш - не, не съм го виждал.
Хора, вижте. Където има птици, има и земя, нали така?
Хей, приятел, ела насам.
Не, чакай, върни се.
Върни се!
Много плячка, капитане. Четирима души екипаж.
Готови за плячкосване. Един миризлив и един закръглен.
В моя океан? Какъв неочакван обрат.
Обожавам неочакваните обрати.
Халюцинирам ли или този леден блок се е насочил право към нас?
Да, идва насам. Изглежда на него има животни.
Ще ни спасят, ще ни спасят.
Чувам смях… - Сигурно е парти круиз.
Изглеждат пухкави. - Заплювам си оня вълнестия.
Подгответе се за рязане и кълцане, момчета.
Разкарай се, Сплинт. Изчакай заповедите на капитана.
Хей, вие долу. Ама какви сте късметлии само.
Тези води бъкат от пирати. Нали така, момчета?
Добре, че ви намерихме преди тях.
Капитан Гът, на вашите услуги.
Ето това е една мила маймуна.
Виж, не искаме неприятности. Просто искаме да се върнем на континента.
Континентът? Тази купчина чакъл?
Семейството ми е там. Така че… - О, семейството ти…
Това е толкова мило. Надявам се, че си се сбогувал с тях…
… защото няма връщане назад. - Разбира се, че има.
Не помните ли, капитане? Плавате до залива Суитчбек
и оттам тръгвате по течението. Все още ми сече пипето, а?
Благодаря ви, господин Флин.
Видяхте ли? Знаех си, че има път до дома.
Вече нямате дом.
Имате само това място. А тук, корабът ви ми принадлежи.
Подгответе оръжията.
Вдигнете флага.
А сега ми предайте кораба си или ще изпитате злината ми.
Коя по-точно рошавина? - Не рошавина, злина!
Огън.
Който уцели мамута, получава награда.
Заредете оръжията отдясно на борда. - Обожавам… тази… работа!
Шира, дръж! - Разбрано, капитане.
За малко да успееш. - Не се бия с момичета.
Вече разбирам защо.
Смазване с корем.
Да танцуваме румба, дребен.
Гасим светлините, големецо.
Мани!
Здравей.
Здравей, друже. Добре дошъл на партито.
Да ти видим движенията. Танцувай, Малка русалке.
Играем на кокосова топка.
Танцът на радостта!
Къде ми е плячката? Виждал ли я е някой?
Пич, точно зад теб е. - Къде?
Къде ми е плячката? Не я виждам.
Де да можех и аз да не виждам.
Страхотна ваканция. Най-хубавата, която съм имала.
Добро утро, слънчице. Нека пръв протегна ръка в знак на приятелство.
Това е кракът ти.
Нищо не ти убягва, а?
Какво искаш? - Обзалагам се, че се чувстваш изгубен,
изплашен, объркан. Позволи ми да обясня.
Малко помощ, момчета. - Капитанът ще пее песничка.
Озовахте се на кораб. Люшкате се, плавате, няма къде да мърдате.
Не искам да злорадствам, но мога да кажа, че сте късметлии.
Спасени сте от маймуната, що властва над океана.
Забравете за жените и децата.
Първи помощник, представи ме, моля! - Тъй вярно, капитан Гът.
Той е голям и страшен. - Елегантен и космат.
Сплашващ и вдъхновяващ. - Чакат го години…
На грабежи и кражби. - И банани.
Неоспорим господар на моретата. - Исусе…
Това съм аз. - Това е той.
Добре, добре.
Аз съм първият пират примат, а това са верните ми авантюристи.
Те бяха изгубени души като вас.
Истина е. - Той ни освободи.
Спаси дупетата ни. - За това му дължим животите си.
И освен ако не ви убие… - … и вие ще му ги дължите.
Да ги убия? Аз? Не.
Или поне не този огромен и полезен мамут.
Ръцете долу! - Както и да е…
Ето ни на кораба, придвижваме се бързо през ледовете.
Тръгнете на пътуване! - Ето това е добър съвет!
В един свят пропадащ трябва да крадеш, за да оцеляваш.
За щастие в това съм най-добър. - Най-добрият!
Той краде… - Наистина се налага да си вървим.
Мята оръжия… - Трябва да си ходим.
Убива ленивци… - Иска ми е да можехме да останем…
Несъмнен, неоспорим, истинска маймуна. - Да, познахте!
Господар на моретата. - Я стига.
Това съм аз. - Това е той.
Кой е това? - Ти.
Знам, просто проверявам. Това съм аз.
Супер песен, капитане. - Капитан Гът? Сериозно?
И аз постоянно гътвам разни работи,
ама не ми е това името.
Това беше забавно. Забавен си. Но не така получих името си.
Тези ми донесоха името. - Не схващам?
Не? Добре.
Нека ти демонстрирам. Просто нежно натискам тук…
Гъдел ме е. - … и продължавам надолу. Ето така.
След това вътрешностите ти стават външности.
Все още не схващам. - Виж, колкото и да съм изкушен
да се присъединя към маймуна, Великденския заек
и огромна торба с пудинг… Ще пропусна.
Никой не може да ме спре да се върна при семейството си.
Ще ти премоделирам черния дроб, приятелче.
Това семейство ще те прати към смъртта.
Първи помощнико, да изхвърлим излишния товар.
Дадено, капитане. Пригответе дъската. - Пригответе дъската.
Приготвяне на дъската…
Какво? Искате да вляза във водата? Не мога, ядох преди по-малко
от 20 минути. Знаете правилата. - Това е само мит.
Е, добре, стига да съм в безопасност.
Изчакайте! - Слава Богу…
Метнете и старата вещица.
Път на дамите. - Колко мило момче.
Защо и ти не можеш да си като него, Сидни?
Бабо, не! Чакай!
Мани. Доближи ме до лианата.
Да, схванах.
Ама колко са ви грозни само златните рибки…
Хайде, още малко.
Не!
Поеми това, мамут. - Хайде, Мани, сритай му дупето.
Виж се само. 11 тона континентална маса.
Хей, не съм дебел. Пухкав съм!
Жалко, Пухи, щях да те използвам. - Няма как да стане, капитане.
Ще те хвана, бабо. - Дий, напред към хоризонта.
Спасете плячката!
Не! Плячката ми.
Потопиха кораба ни. Какво ще правим сега? Ще се издавим!
Ти си морско животно, идиот такъв!
Има логика, капитане.
Да опъна ли белия флаг, капитане? - Не!
Чакайте, ами Шира? - Какво за нея?
Да, какво за нея? - Някой друг да иска
да се прави на капитан? Хубаво…
Хайде, празноглавецо, плувай!
Гът, Флин, има ли някой? - Насам. Хвани се за мен.
Не, махай се. По-добре да се удавя. - Щом дамата така желае…
Казах, че не ми е нужна помощта ви. - Пак заповядай.
Готова ли си да влезеш в нашата банда?
Ленивци, мамут и саблезъб?
Звучите като начало на глупав виц. - Ние те спасихме,
което те прави същината на вица, котенце.
Не ми викай котенце! - Добре, няма…
… котенце. - Ако се целунат, ще повърна.
Какво? Чакай… Не.
Никога няма да стигнем.
Може би ще е добре, ако си вземем малка почивка.
Лека нощ, Алекс.
Липсваш ми, тате.
Ето това е нещо, което не се вижда всеки ден.
Итън… Здравей.
Направих го нарочно… - Никога не съм виждал мамут,
който да спи така. - Какво? Не.
Просто ми помага да мисля.
Вкарва кръв в главата ми и я изкарва от… някъде.
Добре… Това беше малко странно.
И така… Как се справяш? Знаеш, с всичко това…
Честно? Малко ме е страх.
Добре де, много ме е страх. Всичко, което познавахме, изчезна.
Да, аз също доста се изплаших. Искам да кажа… не точно изплаших.
По-скоро се притесних.
Би ли искала да ходим заедно утре? Ще се опитаме да се разсеем.
Искаш да ходиш с мен? - Ами сутринта едва не ме премаза,
така че мисля, че няма как да стане по-зле, нали така?
Да. - Само още нещо…
Не, че е голяма работа, но се отърви от къртицата.
Луис? Да, разбира се. Няма проблем.
Някой изглежда щастлив.
Итън е чудесен, нали? - Скъпа, знам, че го харесваш,
но не му позволявай да те промени, става ли?
Знам.
Идваш ли?
Мисля днес да спя тук долу. - Добре.
Лека нощ, миличка. - Лека нощ, мамо.
Лека нощ, тате…
Хей, сдъвчи ми този сандвич.
Бабо, защо семейството не ни иска? Какво не ни е наред?
Мислят, че сме издънки и не ни бива за нищо.
Плъх…
Издънка! - О, Сид!
Никога няма да се приберем с това нещо. - Да беше помислил за това,
преди да потопиш кораба. - Опитвайки се да избягам…
Мрънкало. - Досадник.
Земя. - Да, земя. Чакай, какво…
Не тя! Ето там. Земя.
Всички да гребат!
Храна… О, колко ми липсваше! Виж ме, направо съм се стопил.
Добре, времето за хапване свърши. Трябва да построим сал.
Мани… - Шира явно мрази да строи салове.
Хванете я. Тя може да ни помогне да се върнем.
Шира…
Пипнах те!
Слез от мен! - Къде си мислиш, че отиваш?
Заливът Суитчбек. Това е пътят към дома.
О, не…
Това ли наричате кораб, нещастни джуджета?
Да, дребни джуджета, залавяйте се за работа!
По-бързо безполезни жалки извинения за храна между зъбите на акула.
Какво каза той? - Не знам.
Пригответе това парче лед за плаване до залез-слънце
или ще ви завържа под кила всичките до един.
Какво мислиш? - Три думи - контрол над гнева.
Говоря за течението. Диего е прав - открихме пътя към дома.
Да, страхотно… Жалко само, че нямаме кораб.
Разбира се, че имаме. Ето там.
Безупречен план - искате да превземете пиратски кораб от пирати.
С болка ще кажа, че затворничката ни е права.
Да, ами… - Хора… тихо… дърветата имат уши.
Почакайте, може би ще си помогнем взаимно.
Здрасти, малки приятели. Излезте.
Не, не, не. Всичко е наред. Няма да ви нараним.
Какво ще кажете вие и ние срещу пиратите?
Нямате идея какво казвам. Добре… кораб аз искам.
Добър опит, Джънгъл Джим. - Давай, забавлявай се. Той разбра.
Благодаря.
Може ли да опитам? - Да, давай.
Гледайте това.
Болен ленивец сърба супа…
Те го разбраха?
Да, ще участват. - Супер. Ще освободим приятелите ви
и заедно ще сритаме малко пиратски дупета.
Кротко, котенце. Вода. Имаш нужда.
Нямам нужда от нищо от теб.
Добре, умри от жажда, щом държиш. - Чакай. Ще я взема. Благодаря.
Умееш да благодариш все едно пожелаваш някому смъртта.
Това е дарба. А ти си твърде мекушав… за саблезъб.
Извинявай! Не съм мекушав. Бях безмилостен убиец.
Диего-пух, направих ти друга огърлица от корали. Все ги губи.
Мисля, че разбирам защо не стоиш в глутница.
Аз сам избрах да напусна глутницата. - Поздравления, принцесо! Аз също.
Наистина ли? - Какво?
Нищо. Просто… знам колко трудно е да оставиш всичко познато.
Страхотно. Сега ще почнем да се умилкваме ли?
Забавно, много забавно. Да ти кажа ли разликата между теб и мен?
Аз не бих носила огърлицата?
Не. И двамата може да искаме стария си живот,
но поне аз не съм го изтъргувал за друга глутница. Получих нещо повече.
О, да. И какво е това? - Стадо.
Каква е разликата? - Пазим си гърба.
Гът ми пази гърба. Аз съм първи помощник.
Наистина? Не виждам да е пратил някой да те търси.
Няма да го победите. Големият ти космат приятел не знае срещу какво се изправя.
Нито пък Гът.
Не пускайте лианите, преди всички да сме на борда.
Трябва ни много точна преценка на времето, за да превземем кораба.
Мъник, готови сте, нали?
Приемам това за "да". Диего… - Аз ще освободя малките му приятели.
Сид и баба… - Сър, да развържа кораба, сър.
Да, развържете лианите и не пускайте, докато не се качим всички.
Разчитаме на теб, Сид, разбра ли? - Да, сър, концентриран съм, сър.
Не се тревожи. Ще е лесно, след като вече не пазим Шира.
Трябва да тръгваме… сега.
Пригответе се за битка. Брад, вдигни котвата.
Гупта, развей флага. - Веднага, капитане.
Опъваме платната за отмъщение, момци. - Обичам отмъщението.
Капитане. - Шира…
Какво облекчение. Мислех, че сме те загубили.
Мамутът беше изхвърлен на брега с мен. Той…
Какво? Той е тук? Заби ли зъбите си в него? Моли ли те за живота си?
Не, саблезъбият ме повали. - Ти си истински провал.
Нуждая се от воини, а имам сладки котенца и великденски зайчета.
И тюлен и кенгуру.
Отстрани саблезъбия или умри, докато опитваш… Без извинения.
Да, капитане.
Г-н Скуинт? - Ай, сър.
Сега ти си първи помощник.
Йо-хо-хо и бутилка от "Аз съм до капитана".
Дръпни се, моряко. Сега слушаш мен. - Гът, чуй ме. Той идва за…
На оръжие, другари.
Да… - Лъжица ли, Флин?
Не. - След мен.
Остави го на мен. - Сега е техният ред…
Не е нужно, наистина. Да, и аз ви обичам. Да…
Стигни до кораба и не се прецаквай.
Отвържи лианите. - Не пускай.
Отвържи лианите. - Не пускай… о, сладки!
Сид, не. Този плод ще те парализира. - Моля те, познавам си боровинките.
Не… гълтай…
Добре съм. Ако има нещо, което знам за плодовете…
Да, най-накрая!
Кой е великденско зайче сега?
Получи се! Той се върза! - Хайде.
О, не! Отклонили са ни вниманието! - О, не! Имам газове!
Не глупако, крадат кораба ми.
Едно нещо, Сид… Не можа да направиш дори едно нещо.
Виж се. Сид, чуваш ли ме?
Чао, чао. - Кажи нещо, друже.
Да вървим.
Корабът! Трябва да се качим, преди да е излязъл в открито море.
Съжалявам, ще те държа по-високо. Съжалявам. Съжалявам.
Кажи "адио", мамут.
Съжалявам, друже.
Идвам, Сид.
Хванах те… Хванах те… Хванах те…
Идвам за теб, мамут.
Хайде, тичай!
Защо го правиш? - Не разбираш. Нямам избор.
Не трябва да живееш така, Шира. С нас ще си в безопасност.
Грижим се един за друг. - Диего, не издържам повече.
Диего! - Ела с нас. Ела с мен.
Какво правиш? - Пазя гърба ти.
Довиждане, Бананов дъх. Благодаря за кораба.
О, не. Той си отиде завинаги. О, ето го.
Позволението за мотаене изтече. Качете жалките си задници тук. Веднага!
Гът, мога да обясня.
Когато това приключи, ще имам тигрова кожа, висяща на стената ми.
И не ми пука чия.
Мамутът ми отне кораба, плячката, а сега и лоялността на екипажа ми.
Ще унищожа него и всички, които обича.
Изчакай… изчакай…
Това беше велико.
Може ли да ви питам нещо? Как сте толкова щастливи?
Не ви ли тревожи, че светът може би свършва?
Да му кажа ли тайната ни?
Ела насам, ела насам. Ние сме много, много глупави.
Но въпреки това не се ли тревожите дори мъничко за предстоящата смърт?
Ще потърся Прасковка.
Елате насам. Хайде. Това е пряк път. Ще ви хареса.
Хайде, хора. Да се позабавляваме.
Толкова е яко. Все едно сме на обратно.
Изключително.
Ехо…
Жалко, че малкият ти приятел не е тук. - Не сте истински приятели, нали?
Изясни нещата, Прасковке. - Приятели ли сте с гризача или не?
Искам да кажа, че с Луис се размотаваме или нещо подобно.
Но не, не сме истински приятели.
Не сме приятели?! - Луис, аз…
Хванаха те.
Исках да кажа…
Добре е да го знам. - Луис, почакай.
Той дори избяга като загубеняк.
Прасковке, не се стресирай. Сега си с нас.
Да, стресът е толкова… стресиращ. - Ако искаш да се освободиш от стреса…
Хора, трябва да се махаме от тук. - Шегуваш ли се? Това е епично!
Тичайте, тичайте…
Колко щуро беше това! Истинска лудост!
Прасковке, отпусни се, позабавлявай се малко.
Наричате това забавление?! Махам се! - Хайде, де. Наистина ли искаш
да се мотаеш със странно земно прасе, вместо да се сближиш с нас?
Достатъчно лошо е, че семейството ти е с опосуми…
Достатъчно лошо?! Няма нищо лошо в семейството ми.
Аз харесвам да вися на опашката си, а ако вие сте нормални
този вид е обречен на изчезване.
Твоят вид първи ще изчезне. - Прецакана си.
Ние сме един вид, гении. - Какво? Двойно прецакване.
Мога да извивам пръста си отново.
Важният пръст. Малкото прасенце, отишло на пазар.
Чакай, аз говоря отново. Толкова неща имаше в мен, които не можех да кажа.
Като "Хей, аз не съм мъртъв." "Защо ме боли окото, а не ухото?"
Ще го бутна зад борда, а ще кажете, че е нещастен случай.
И защо мъжете имат зърна… - А ти как си, Диего?
Диего… Успокой се, друже. Капитан Луд и неговият зоопарк вече са история.
Хайде, най-накрая пътуваме към къщи.
Не знам какво ми има. Не мога да ям, не мога да спя…
Може би се разболявам.
Знам какво ти има. Думата с "Л".
Да, лимфаденит.
Не, Сид, не. Думата е с пет букви. Започва с "Л" и завършва на "В".
Аха, станал е ленив!
Не. Диего, нашият приятел, е болен от любов.
О, да… Любов.
С пиратката ли? Не.
Шира ти е влязла под кожата. Признай си.
Намръщен саблезъб като теб… - По-намръщен саблезъб като нея…
Не, не, не. Ужасно грешите.
Отричането само го потвърди. Ти си влюбено, котенце.
Диего и Шира стоят на дърво
и се Ц.Е.Л.У.В.А.Т. - Ц.Е.Л.У.В.А.Т.
Много зряло, момчета. Много зряло.
Диего…
- Шира?
Исках да дойда с теб.
Тя е красива.
Сид… обожавам ленивци, които не държат на личната хигиена.
Това съм аз, скъпа.
Бабо… ела при мен, бабо.
Здравей.
Колкото по-набръчкана е кората, по-сладък е плодът.
Баба те харесва. Баба те харесва много!
Хора, хора, не виждате ли… какво…
Мани, там ли си? - Ели?
Тук сме, Мани. - Насам, тате. Нуждая се от теб.
Знам, скъпа. Стой там. Идвам.
Беше прав, Мани. Винаги си прав.
Не, не, виж, аз… Почакай. Ели никога не би казала това.
Мани, Мани… - Не, те не са истински. Чудовища са.
Това са сирени. Не ги слушайте.
"Кой ще вземе изгрева и ще го поръси с роса."
Не, изглеждат истински, но не са. Ще унищожат кораба.
Ела, тигре мой. Остани с мен.
Сид, имам закусчица за теб…
Тя дори готви.
Сид, не!
Защо се целуваме? - Защото пътуванията са романтични?
Още пет секунди и си бяхме заминали.
Обади ми се…
Ела, момиче. Ела, Прешъс.
Тя си мисли, че най-после намери домашния си любимец.
Добро момиче. Ето.
Не можеш ли да хвърляш въображаема храна на въображаемия си приятел?
Достатъчно. Трябва да мислим за дома.
Не им обръщай внимание, Прешъс. Както правя аз.
Не мога да я отлепя от там и за минута. - Като да си имаш дете е,
само че без забавните моменти.
Мозъчния тръст, пригответе се за сблъсък.
Момчета, вижте. Почти сме у дома. - Друже, никога не съм се съмнявал.
Нито пък аз. С изключение на 6-7 пъти, когато си мислех, че ще умрете.
Какво има, мила?
Казвала ли си нещо, което не можеш да върнеш?
За Луис ли е? - Обърках нещата, мамо.
Няма нищо. Случва се. Готините момчета често успяват да ни промият мозъка.
Но Итън беше грешният човек. - И ти си го разбрала.
Ще знаеш какво да кажеш на Луис.
Какво става?
Мостът… Изчезнал е.
В капан сме.
Но трябва да се видим с татко там. Какво ще правим?
Ели! Прасковке!
Не, мостът.
Ако го няма, как ние ще… - Сид.
Не. Трябва да са на другата страна. - Мани, няма друга страна.
Трябва да са тук. Ели! Прасковке! Тук съм!
Моля те, тя трябва да е тук.
Почакайте, чухте ли това? Не, аз… аз чух нещо. Чух го.
Това… - Прасковка! Ето я!
Татко! - Идваме, мила. Не мърдай.
Тате! - Прасковке!
Добре дошъл у дома, тате. - Пусни ме!
Какъв късмет, тъкмо си говорихме за теб.
Харесва ли ти новия кораб? Наричам го "Сладко отмъщение".
И виж тук - уловът на деня.
Ели. - Аз съм добре. Пусни дъщеря ми.
Всичко е наред. Той иска мен. И ще ме получи.
Жертваш се за дъщеря си. Колко трогателно… И предвидимо.
Сега ела и си я вземи.
Добър ден, приятел. - Помниш ли ни? Ние сме лошите.
Добре, пусни ги.
Не мисля. Ти унищожи всичко, което имах.
Просто ти връщам услугата. - Не!
Предупредих те. - Спри!!!
Пусни мамута! - Кренвирш?
Кой е довел тази мускулна грамада на партито?
Луис, недей. - Какво прави? Ще го убият.
Всичко е наред. Мога да се справя с него.
Колко сладко! Герой… Да видим какво ти е дала смелостта.
Гупта, дай му оръжие.
Беше ми приятно да се запознаем, хлапе.
Да потанцуваме, герой.
Не стойте като ракообразни, а го хванете!
Отиваш ли някъде?
Остави го на мен.
Последни думи? - Прешъс!
Ще спреш ли с тази Прешъс?
Мамо!
Явно им дадохме да разберат! - Прешъс.
Това е твоят домашен любимец.
Може би лудата стара чанта не е чак толкова луда.
Не, съвсем побъркана е.
Да не чакаш официална покана, мис Каприз? Влизай.
Ще съжалявам за това.
Флагът е вдигнат!
Не бъди бъзливо коте.
Това мирише по-лошо и от мен.
Прешъс, насочи се на 45 градуса север. Баба спря да бяга.
Назад! - Всичко е наред. На твоя страна съм.
Знаех, че си предател.
Заешкото ти носле мърда толкова очарователно, когато си ядосан.
Деветте ти живота свършиха, котенце! - Глупав заек. Пиратството не е добро.
Това прозвуча добре.
Знаем ли посоката? - Млъквай, лютиче. Какво виждаш?
Не е на добре, бабо, сър.
Пълен напред. Потапяй, потапяй.
Огън!
О, да, скъпа!
Усещането е страхотно! Благодаря, г-н Косатка.
Здрасти, Мани. - Сид?!
Помощ!
Мамо!
Не, Прасковке. Аз ще спася майка ти. Ти стой там.
Побързай, Мани.
Време за разплата. - Мани.
Ели! - Аз ще се погрижа, тате.
Прасковке… Не! Твърде опасно е.
Не и ако си наполовина опосум.
Тя го направи. Дъщеря ми е пораснала.
Това е моето момиче!
Трябва да се махнем от тук. - Давайте. Точно зад вас съм.
Не. Аз съм точно зад вас.
Татко!
Не!
Няма къде да избягаш, Мани.
Знаеш, че океанът не е достатъчно голям за двама ни.
Не се тревожи. Няма да заемаш много място, след като те размажа.
Казах ти, Топчо, не трябваше да се замесваш с Господаря на моретата.
Знаеш ли, понякога е добре да тежиш 11 тона.
Не! - Бон воаяж, голямо момче.
Някой да е поръчал косатка?
Значи, ти трябва да си Прешъс.
Мисията е приключена, бабо.
Кой казва, че старите дами не могат да карат?
Капитан Гът! - Това съм аз.
Нека управляваме моретата заедно.
Не! Пусни ме!
Тате!
Какво пристигане, а?
Тате!
Мани.
Казах ти, че баща ти няма да се откаже. - Никога.
Аз всъщност…
Знаеш ли, Сид? Не си чак такъв неудачник.
Наистина? - Наистина. Ти си герой.
Ти също, бабо. - Благодаря, момиче.
Още ли ме искате в екипа?
И още как. Добре дошла в стадото.
Хей, ти. Не мога да повярвам, че го направи. Благодаря.
Някой някога ми каза, че никога не трябва да оставяш приятел в беда.
От цялата тази сладникавост ще ми изгният зъбите, ако имах такива.
Домът ни го няма. Къде ще отидем сега?
И мама те обича.
Нямам търпение да видя това място. - Да.
Извинете ме. - Татко.
Когато двамата слезете от кораба, очаквам… много да се забавлявате.
Ти си смело хлапе, кренвирш. - Чакай. Какво?
Чухте ме. Двамата трябва да излезете и да изследвате мястото.
Отидете, където решите, но се върнете до залез.
Един час след залеза?
Добре, но нито минута по-късно. - Имаме сделка. Обичам те, татко.
Може ли да се размотаваме с вас? - Разбира се.
Винаги съм го харесвала. Луис Героят. Смело-зкошен.
Тя вече не е малкото ми момиче. - И двамата ще се справите.
Знам.
Знаеш ли, Сидни? Тук си имаш хубаво семейство. Истинско семейство.
Да. Голям съм късметлия.
Ето, сдъвчи ми това киви. - Не. Никога повече.
Хей, моряко…
Добре дошъл, братко.
Погледни!
Скратлантида!
Не! Спри!
Братко, бъди над това първично желание.
Бъди повече от гризач.
Превод Cold & peterx
Copyright © UNACS TEAM 2012
Ние не сме обикновено семейство.
Но всички можем да се съгласим, че сме…
Най-близки на този свят. - Не твърде близки!