УОЛТ ДИСНИ ПИКЧЪРС представя
АЛИСА в страната на чудесата
Чарлз, ти май окончателно си си изгубил ума.
Това е невъзможно. - Само за някои.
Можеш да постигнеш невъзможното, когато повярваш, че е възможно.
Такива разсъждения ще те съсипят. - Готов съм да поема риска.
Представете си търговски кантори в Рангун, Банкок и Джакарта.
Пак ли кошмар?
Няма да се бавя.
Падах в тъмна дупка.
После видях странни създания.
Какви създания? - Птицата додо,
заек с жилетка и усмихващата се котка.
Не знаех, че котките се усмихват. - И аз.
Имаше синя гъсеница.
Синя гъсеница?
Мислиш ли, че си губя разсъдъка?
Страхувам се, че да.
Луда си, смахната, хлопа ти дъската.
Но ще ти кажа една тайна. Всички умни хора са малко луди.
Било е само сън, Алиса. Няма нищо страшно.
Но ако се уплашиш, винаги можеш да се събудиш.
13 години по-късно
Трябва ли да ходим?
Няма да забележат, ако не отидем. - Ще забележат.
Къде е корсетът ти?
И без чорапи. - Не ги обичам.
Но не си подходящо облечена. - Кой определя кое е подходящо?
Би ли да си сложила риба на шапката, ако беше прието?
Алиса! - За мен корсетът е като рибата.
Моля те, не днес. - Татко би се засмял.
Съжалявам. Уморена съм, защото не спах.
Отново ли сънува кошмари? - Само един.
Винаги е едно и също, научих го наизуст. Мислиш ли, че е нормално?
Нали хората имат различни сънища? - Не знам.
Ето.
Прекрасна си. Ще ме дариш ли с една усмивка?
Най-сетне. Помислихме, че няма да дойдете.
Алиса, Хемиш те чака за танците. Върви.
Осъзнавате ли, че минава 4 часът? А аз толкова бързах...
Съжалявам. - Няма значение.
Простете й. Тя планира този ден от 20 години.
Само Чарлз да беше тук. - Моите съболезнования.
Често си мисля за съпруга ви. Беше човек с въображение.
Дано не мислите, че се възползвам от вашето нещастие?
Разбира се, че не. Радвам се, че купувате компанията.
Бях глупак, че не инвестирах в начинанието, когато можех.
Чарлз казваше същото.
Хемиш, не се ли умори от кадрила? - Напротив, много е освежаващ.
Смешен ли съм ти? - Не, представих си нещо.
Всички дами, облечени с панталони, а мъжете с рокли.
По-добре пази въображението си за себе си.
Когато човек няма какво да каже, по-добре да замълчи.
Извинете, сър. Госпожица Кингсли днес е разсеяна.
Къде ти е главата? - Чудех се какво ли е да летиш.
Защо през цялото време мислиш все за невъзможни неща?
Защо пък не? Баща ми понякога успяваше да повярва
в шест невъзможни неща още преди закуска.
Алиса, чакай ме в беседката точно след 10 минути.
Имаме да ти кажем една тайна. - Ако я кажете, вече няма да е тайна.
Може би не трябва. - Напротив.
Ако й кажеш, няма да се изненада. - Ще се изненадаш ли?
Ако ми кажете - няма. Но мисля, че вече се налага.
Няма. - Определено няма да ти кажем.
Ами ако майка ви разбере, че плувате голи в езерото Хевършим?
Няма да стане. - Обзалагам се, че може.
Ето я й нея.
Хемиш ще поиска ръката ти. - Развалихте изненадата!
Бих ги убила с голи ръце. Искахме да запазим тайната.
Някой знае ли? - Затова са дошли всички.
Това е годежното ти празненство. Хемиш ще ти предложи в беседката.
Когато кажеш "да"... - Но аз не съм сигурна, че искам.
За кого тогава? Няма по-добра партия от лорд.
Почти на 20 години си, Алиса. Няма да си вечно красива.
Не искаш да свършиш като леля Имоджин.
Нали не искаш да си бреме за мама? - Не искам.
Ще се ожениш за Хемиш, ще бъдеш щастлива като мен с Лоуел
и животът ти ще бъде идеален. Вече е решено.
Скъпа Алиса. - Оставям те на нея.
Да се разходим из градината? Само аз и ти.
Знаеш ли от какво се страхувах? - От упадъка на аристокрацията?
Грозни внуци. Но ти си красива
и със сигурност ще родиш... Малоумници!
Градинарите са посадили бели рози, а аз изрично казах червени.
Винаги може да се боядисат. - Какво странно хрумване.
Трябва да знаеш, че синът ми има изключително деликатен стомах.
Видяхте ли това? - Кое?
Мисля, че беше заек. - Отвратителни неща.
Бих пуснала кучетата срещу тях.
Ако сервираш лоша храна на Хемиш, може да хване запек.
Сега видяхте ли го? - Кое?
Заека! - Не крещи!
Внимавай! Хемиш каза, че си разсеяна.
До къде бях стигнала? - Хемиш ще хване запек.
Много е интересно, но моля да ме извините.
Лелю Имоджин.
Мисля, че полудявам. Пак видях заек с жилетка.
Сега не ме интересуват твоите зайци. - Чакам годеника си.
Имаш годеник?
Ето там. Видя ли го?
Той е принц. И затова не може да се ожени за мен.
Ако се оженим, трябва да се прости с короната си. Трагично, нали?
Много.
Лоуел? - Алиса! Ние просто...
Приятелка от детинството. - Виждам, че сте доста близки.
Нали няма да кажеш на сестра си?
Не зная. Объркана съм. Трябва да помисля.
Помисли за Маргарет. Тя ще спре да ми вярва.
Нали не искаш да разрушиш брака ни? - Аз ли?
Да не би аз да върша нещо зад гърба й...
Ето те къде си.
Алиса Кингсли. - Хемиш.
Какво има? - Имаш гъсеница на рамото си.
Синя.
Не я наранявай.
Трябва да си измиеш пръстите.
Алиса Кингсли,
ще станеш ли моя жена?
Ами...
Всички очакват да се съглася.
Ти все пак си лорд.
Красотата не е вечна, а аз не искам да свърша като...
Но всичко се случва толкова набързо...
Мисля, че...
ми трябва малко време.
Хей?
ИЗПИЙ МЕ
Това е само сън.
Тя би трябвало да си го спомня от предишния път.
Довел си друга Алиса.
Това е точно тази Алиса. Сигурен съм.
ИЗЯЖ МЕ
Това е друга Алиса.
Дай й шанс.
Любопитно и прелюбопитно.
Казах ти, че е нашата Алиса. - Не съм убедена.
Заслужавам благодарност. Бях горе със седмици, дебнейки различни Алиси.
Замалко да ме изядат хищници.
Можете ли да си представите? Ходят чисто голи.
А какви неприлични звуци издават.
Беше ме срам да гледам. - Не прилича на нея.
Защото тя не е тази Алиса.
Ако е тя, може да е тя. - Ако не е тя, може би не е тя.
Но ако беше, щеше да бъде. - Но ако не е, значи не е.
Как може да съм грешната Алиса, щом това е моят сън?
Може ли да попитам, кои сте вие? - Аз съм Туидълди, това е Туидълдъм.
Обратното, аз съм Туидълдъм. - Трябва да попитаме Абсолем.
Точно така. Абсолем ще знае коя е тя.
Алиса, аз ще те водя. - Не е твой ред.
Не е честно. Пусни. - Да вървим!
Винаги ли са такива? - Семейна черта.
Можете да я придружите и двамата.
Кой е Абсолем? - Определено е доста мъдър.
Коя си ти?
Абсолем? - Ти не си Абсолем, а аз.
Въпросът е коя си ти?
Алиса. - Ще видим.
Какво имате предвид? Да не би да не знам коя съм аз?
Разбира се, че знаеш, глупаво момиче.
Разгърни Оракулума.
Оракулумът: календарният летопис на Долния свят.
Това е календар. - Летопис.
Показва всеки ден от Началото.
Днес е Съдбовния ден от епохата на Червената царица.
Покажи й Бранния ден.
О, да, деня, в който уби Джабароки.
Извинете? Какво съм убила? - Ето те. Със смъртоносния меч.
Няма друг меч, способен да убие Джабароки.
Няма начин. - Друг меч няма да го убие.
Това не съм аз. - Знам.
Помогни ни, Абсолем. Тя ли е тази Алиса?
Едва ли.
Казах ти. - О, Боже.
Аз казах така, а ти каза, че е тя. - Аз казах така.
Ти каза, че ако е тя, може да е тя.
Измамница. Преструва се на Алиса. Трябва да се срамува от себе си.
Бях напълно убеден, че си ти. - Съжалявам. Не исках да стане така.
Чакайте. Това е моят сън.
Сега ще се събудя. И вие ще изчезнете.
Странно. Щипането обикновено помага.
Мога да те убода, ако ще помогне. - Всъщност не възразявам. Благодаря.
Удоволствието е мое.
Граболов!
Почакайте.
Това е само сън. Нищо няма да ми се случи.
Какво прави тя? - Нищо не може да ми се случи.
Бягай!
Насам. На присток. - Не, на снюг.
Някой е откраднал три мои пасти!
Ти ли ги открадна? - Не, ваше величество.
Тогава ти ли? - Не, ваше величество.
Открадна ли пастите ми? - Не, ваше величество.
Жабуринков сироп. - Бях толкова гладен! Не исках...
Отрежете му главата! - Семейството ми... Моля ви, недейте!
Имам да храня деца! - Идете у тях и съберете малките.
Обичам попови лъжички на филийка почти колкото хайвер.
Да, ваше величество.
Питие!
Ваше величество.
Илосович Стейн. Моят рицар.
Къде се спотайваше?
Ваше величество, открих...
Оракулума.
Това ли? Изглежда твърде обикновено за Оракулум.
Вижте. Бранният ден.
Бих познала тази сплъстена купчина коса навсякъде.
Това Алиса ли е? - Мисля, че е тя.
Какво прави на скъпия ми Джабароки? - Изглежда го убива.
Убила е моя Джабароки? - Още не.
Но ще се случи, ако не я спрем.
Намери Алиса, Стейн. Открий я!
Открий миризмата на човешкото момиче и ще спечелиш свободата си.
А жена ми и кученцата ми?
Всички ще си отидете у дома.
Кучетата вярват на всичко.
Изглеждаш сякаш си се сблъскала с нещо с ужасяващи нокти.
Продължавам да сънувам. - Кой ти причини това?
Граболин или Граболип... - Граболов?
Е, по-добре да хвърля едно око. - Какво правиш?
Някой със способности да се изпарява трябва да го почисти
или ще се възпали и загнои.
По-добре недей. Ще се оправя, щом се събудя.
Поне ми позволи да те превържа.
Как ти викат? - Алиса.
Онази Алиса?
Имаше спор по въпроса. - Не се занимавам с политика.
По-добре следвай пътя си. - Какъв път?
Искам само да се събудя от този сън. - Чудесно.
Ще те заведа при Заека и Шапкаря, но нищо повече.
Идваш ли?
Внимавай какво правиш! - По-кротко!
Това си ти. - Не! Заекът е довел друга Алиса.
Друга Алиса? - Това е Алиса.
Бих те познал навсякъде. Бих я познал навсякъде.
Както виждаш, има още чай.
Само защото трябваше да убивам някак времето докато те чакам.
Доста закъсня, непослушке.
Както и да е. Не е време да се правим на обидени. Нито да се караме.
Чаша... - Времето в сънищата е интересно.
Да, разбира се, но ти се върна. Ще трябва да помислим за Бранния ден.
Изследвам неща, започващи с буквата "М".
Имаш ли представа защо гарванът е като бюрото?
"Дол гол червеглав"! - Какво?
"Долу, голямата червена глава". Това е Червената царица.
Трябва да пристъпим към убийството.
Затова трябва да простим и забравим, да простим и простим или както дойде.
Което е по-удобно. Чакам. - Отново тик-така.
Този разговор за кръв и убийства ме откъсна от чая ми.
Светът се руши, а горкият Чешър се тревожи за чая си.
Случилото се в онзи ден не беше по моя вина.
О, Боже. - Ти си спасяваш кожата,
глупаво, безгръбначно, шотландско, безмозъчно, идиотско, котешко изчадие!
Шапкарю!
Благодаря. Добре съм.
Какво ти става, Тарънт? Трябваше да си душата на компанията.
Ти беше най-добрият радосттроп в цял Уиценд.
Каква радост? - Това е танц.
В Бранния ден, когато Бялата царица отново ще властва,
ще изпълня невероятен радосттроп.
О, не!
Валето. - Довиждане.
Бързо изпий това.
Боже!
Пуснете ме!
Не е ли това любимото ми трио откачалки.
Бихте ли желали да се присъедините? - Закъсняхте за чая!
Търсим момичето, наречено Алиса.
Като говорим за царицата,
ето и една песничка, която пеем в нейна чест.
Мигаш, прилепче, без срам - к'ви ги мислиш, хич не знам!
Ако я криете, ще изгубите главите си. - Вече ги изгубихме.
Сега всички заедно!
Над горите, над полята - същи чайник в небесата.
Мигаш, мигаш, мигаш, мигаш...
Дол гол червеглав!
Искате ли да поиграем?
А филийка с конфитюр? - Следвайте хрътката.
Захар? - Да, моля.
Страхотно! - Всичките сте побъркани!
Много благодарим.
Подайте ми кифличка, моля.
Извинявай. Почакай малко.
Пробвай този размер.
Харесва ми! - Добре, че кучето е с нас, иначе...
Какво искат от мен?
По-добре да я дадем на Бялата царица, там ще е в безопасност!
Лъжичка.
Каретата ви, милейди. - Шапката?
Разбира се! Всеки може да пътува с кон или с влак,
но най-добрият начин е с шапка. Имаше ли рима?
Обожавам да пътувам с шапка!
Мали, моля те, само Алиса. Приятно ви падение!
По сгладне щльоргавите трущи се гмърцаха насред навата.
Край додните и фижни хущи отгрукваха празнати.
Извинявай, какво беше това? - Кое?
Пази се от Джабарок - зъби - тесли и нокти - клещи,
За птицата Джубджуб нащрок бъди; за Граболов зловрещи!
Той грабна меча от чугум,
озърна се за враг голям,
шъжря го в тъжната гора
и хряс, главата изфърча.
Знаеш, че се говори за теб.
Няма да обезглавявам нищо. Не убивам, набий си го в главата!
Глава?
Чакай! Не можеш да ме оставиш тук!
Не убиваш?
Имаш ли представа какви ги върши Червената царица?
Не убиваш? - Не бих могла, дори да исках.
Не си тази, която беше преди.
Беше много повече. Изгубила си повечето.
Повечето?
Липсва ти нещо отвътре.
Разкажи ми за деянията на Червената царица.
Историята не е хубава. - Нищо, кажи ми я.
Случи се тук.
По онова време бях шапкар на Бялата царица.
Бях част от царския двор.
Шапкарю... Шапкарю!
Добре съм. - Сигурен ли си?
Чу ли това? Аз определено чух нещо.
Какво? - Валето купа.
Върви все надолу. Замъкът на Бялата царица е отсреща.
Дръж се здраво.
Долу гадната Червената царица!
Трябваше да ги заблудиш! Шапкарят ти се довери!
Държат жена ми и кученцата.
Как се казваш? - Беярд.
Седни!
Може ли по някаква случайност името ти да е Алиса?
Да, но аз не съм тази, за която говорят всички.
Шапкарят не би се предал заради коя да е Алиса.
Къде го отведоха?
В замъка на Червената царица, Салазън Гръм.
Отивам да го спася.
Това не е предсказано. - Не ми пука!
Нямаше да е там, ако не бях аз. - Бранният ден почти дойде.
Трябва да се подготвяш за срещата с Джабароки.
Откакто паднах в заешката дупка, ми нареждат какво да правя и коя да бъда.
Бях смалена, уголемена, надраскана и напъхана в чайник.
Обвиниха ме, че съм Алиса, и че не съм, но сънят си е мой.
Аз ще реша как ще продължи!
Ако се отклониш от пътя... - Аз създавам пътя!
Заведи ме в Салазън Гръм, Беярд, и не забравяй шапката.
Тук има само един път.
Изгубила ли съм повечето?
Беярд! Шапката!
Ваше величество.
Много съжалявам.
Отличен удар!
Къде ми е топката? Паж!
Да, ваше величество.
Искам да ти помогна.
Това май е грешната Алиса.
Какво те води насам? - Дойдох да спася Шапкаря.
Никого няма да спасиш в този размер.
Имаш ли още от сладкиша, който ме караше да раста?
Растисладкиш? Всъщност може и да ми е останал малко.
Не го яж целия! Спри! Не прави така!
Божичко!
Какво е това? - Кой, ваше величество.
Това е... Ом...
Ом? - От Омерзение.
Какво се е случило с дрехите ти?
Надраснах ги. Напоследък раста доста много.
Стърча над всички в Омерзение. Те ми се подиграват.
Затова дойдох при вас. Надявах се да ме разберете.
Скъпо момиче, всеки с подобна голяма глава е добре дошъл в двора ми.
Някой да намери дрехи!
Ако трябва, използвайте пердетата, но облечете гигантското момиче.
Трябва ми прасе!
Обичам да положа уморените си крака на топъл свински корем.
Искаш ли и ти едно, Ом? - Не, благодаря.
Седни!
Вървете си!
Къде са моите шишковци? Трябва да ги видиш.
Шишковци!
Ето ги. Не са ли прелестни?
Говорят много странно. Говорете, момчета. Забавлявайте ни.
Приказвайте!
Това не е ли... - Не, ни най-малко.
Сигурен съм, че е.
Не е. Няма начин.
Обичам моите шишковци. А сега се махайте!
Кое е това прелестно създание?
Ом. Новата ми любимка. - Тя има ли си име?
Май името й е убягнало на ваше величество.
Името й е Ом, глупако!
От Омерзение. - Нещо от затворника?
Упорит е.
Или ти си твърде мек. Доведете го!
Знаем, че Алиса се е върнала в Долния свят. Знаеш ли къде е?
Обмислям неща, започващи с буквата "M".
Мизерница.
Метеж, мародерства, мнителност.
Сега търсим дума с "A". Къде е Алиса?
Малкото момченце ли? Не знам.
Ами ако ти отрежа главата? Ще се сетиш ли?
Престанете.
Каква ужасно голяма глава имате.
С радост бих й скроил шапка. - Шапка ли?
Да. Както знаете бях на служба при Бялата царица.
За съжаление, нямаше много работа. Главата й е толкова малка.
Миниатюрна е. Като топлийка.
Какво бих могъл да направя с този монумент, с цялото това...
с тази прекрасна, внушителна сфера.
Какво би могъл да направиш?
Отвържи го, Стейн. Как да работи с вързани ръце?
Е, в такъв случай, бомбе или каскет?
Или нещо за будоара?
Камбанка? Островърха? Таке? Мрежичка? Забрадка? Чалма? Кепе?
С пера? Плоска? Барета? Триъгълна? Лента? Боне? Нощна шапчица? Фес?
Шапкарю!
Оставете ни!
Дърветата изглеждат тъжни. Говори ли с тях?
Да, ваше величество. - Може би една идея по-нежно?
Ще ме извините ли за секунда? Благодаря ви.
Какви са новините, Беярд? - Алиса се е върнала в Долния свят.
Къде е сега? - В Салазън Гръм.
Простете ми, допуснах да се отклони от предначертания път.
Точно там ще открие смъртоносния меч.
Имаме си герой. Почини си. Справи се прекрасно!
Виждал ли си шапка наоколо?
Трябва да откриеш Алиса, Стейн.
Без Джабароки, последователите на сестра ми отново ще се опълчат.
Защо обожават малката ми грозна сестра, а не мен?
Не мога да си го обясня. Във всичко я превъзхождате.
Знам, но Мирана може да накара всекиго да я обикне.
Мъже. Жени.
Дори мебелите.
Дори царят?
Трябваше да го направя. Той можеше да ме остави.
Ваше величество...
Не е ли по-добре да се боят от вас, отколкото да ви обичат?
Явно вече не.
Нека си задържи бунтовниците, не ми трябват.
Имам си теб.
Прекрасни са. Трябва да ме оставиш да пробвам една.
Приятно е пак да си работя занаята.
Жалко е, че трябва да ги правиш за нея.
Да не ме е стегнала шапката?
Шапкарю!
Имаш ли представа защо гарванът прилича на бюро?
Уплашен съм, Алиса.
Тук не ми харесва. Много е пренаселено.
Полудявам ли?
Страхувам се, че да. Хлопа ти дъската.
Но ще ти кажа една тайна. Всички умни хора са малко луди.
Ето.
Така е по-добре. Отново приличаш на себе си.
Шапкарю, къде са ми шапките? Не съм търпелив човек.
Знам, че смъртоносният меч е скрит в градината.
Заекът ще ти помогне. Открий го, Алиса. Занеси го на Бялата царица.
Заедно ще отидем при Бялата царица.
Защо винаги си твърде ниска или твърде висока?
Близнаци. - Алиса, как си, хлапе?
Къде е Заекът? - Защо си толкова голяма?
Така си е по принцип.
Сигурен съм, че като я срещнахме беше по-малка.
Беше пила отвара, за да мине през вратата, спомняш ли се?
Къде е Заекът? - Натам.
Какво правиш тук? - Спасявам Шапкаря.
Аз го спасявам!
Каза ми, че смъртоносният меч е скрит в замъка. Помогнете ми да го открия!
Не изпълнявам заповеди от гигантски създания.
Какво има, Заеко? - Знам къде е мечът.
Скрит е вътре.
Внимавай, Алиса.
Познавам тази миризма.
Няма да вляза!
Виж какво ми стори на ръката!
Боже, защо не си го споменавала?
В началото не беше толкова зле.
Шапкарю! Къде си?
Шапкарю!
Малинчице, пазиш ли окото на Граболова?
Ето го.
Трябва ми. - Ела и си го вземи.
Върни ми го!
Харесвам те, Ом.
Обичам големите неща. - Махни се от мен!
Нося окото ти.
Не.
Изглеждате зашеметяващо с тази шапка. - Да. Следващата!
Нейно величество никога не е изглеждала по-добре!
Друга!
Не искам да ви тревожа, но ми намирисва, че изпуснахте нещо.
Не му обръщайте внимание, луд е. Хайде!
Стейн!
Предполагам, че вече сме квит.
Ом ми се натрапи. Казах й, че сърцето ми ви принадлежи.
Тя е обсебена от мен.
Отсечете й главата!
Отдръпни се, Малинчице. Какво ще кажеш за повечето?
Не трябва да се използва за нищо друго...
Арестувайте това момиче за незаконно съблазняване!
Шапкарю!
Занеси го на Бялата царица! - Не тръгвам без теб!
Върви!
Бягай, Алиса!
Алиса.
Бягай!
Заловете я!
Алиса...
Разбира се, как не прозрях?
Мина много време. Тогава беше такъв дребосък.
Дай ми меча.
Отдръпнете се. - Царицата ще бъде много доволна.
Ще й бъде много приятно да те обезглави.
Върви, Алиса!
Беярд! Към Мармориъл!
Ваше величество, Алиса избяга.
На Граболов.
Със смъртоносния меч.
Как го допусна?
Може и да съм я подценил,
но заговорниците са при нас.
Шапкарят и един съсел.
Обезглавете ги!
Добре дошла в Мармориъл. - Смятам, че това ви принадлежи.
Смъртоносният меч отново е на мястото си.
Доспехите са завършени.
Сега се нуждаем от герой.
Малко по-висока си, отколкото предполагах.
Дължа го на Порасниотвара.
Ела с мен.
Това Мартенският Заек ли?
Трябва й малко сол.
Нужна ни щипка червеева мас,
урина от конска муха
и съсухрени пръсти.
Сестра ми предпочете да учи "Властване над живите твари".
Кажи ми, как ти се стори? - Доста ужасна.
А главата й? - Като луковица.
Мисля, че някой израстък отвътре притиска мозъка й.
Три монети от джоба на мъртвец,
две супени лъжици мечтателство.
Не можете да си представите какви неща се случват там.
Напротив, мога.
Но щом героят обезглави Джабароки,
хората ще й се опълчат.
Така би трябвало да стане!
Духни.
По-добре ли си? - Много благодаря.
Има някой, който иска да говори с теб.
Абсолем! - Коя си ти?
Мислех, че вече го изяснихме. Аз съм Алиса, но не онази Алиса.
Откъде знаеш? - Самият ти каза така.
Казах, че едва ли си Алиса,
но сега си много повече тя. Всъщност, ти си почти Алиса.
Не мога да убия Джабароки, дори животът ми да зависи от това.
Ще зависи.
Затова ти предлагам да носиш смъртоносния меч в Бранния ден.
Изглеждаш толкова истински.
Понякога забравям, че всичко това е сън.
Ще престанеш ли?
Винаги съм се възхищавал на тази шапка.
Здравей, Чеш.
Тъй като вече няма да имаш нужда от нея,
би ли ми я завещал? - Как смееш?
Това е официална екзекуция. Знаеш, че искам да изглеждам добре.
Всичко е толкова жалко.
Представях си те как танцуваш радосттроп...
Бях наистина добър, нали?
Наистина обожавам тази шапка.
Бих я носил само в подходящи случаи.
Обичам сутрешните екзекуции, а вие? - Да, ваше величество.
Бих искал да остана с нея. - Добре.
Щом виждам врата ти.
Аз съм тук, точно зад теб.
Отсечете му главата! - Не мога да гледам.
Добро утро на всички. - Чеш, как си, старо куче!
Мадам? Била сте мамена безсрамно от блюдолизците край вас.
Какво е това?
Не съм единствената, ваше величество. - Фалшив нос, трябва да се срамувате!
Аз? Ами вие, който толкова се гордеете с голямото си шкембе?
Лъжци! Измамници!
Обезглавете ги!
Потиснати и поробени от двореца на Червената царица!
Всички вие, изправете се и се бийте!
Опълчете се на Червената царица!
Дол гол червеглав!
Пуснете птицата Джубджуб!
Беше прав, Стейн. По-добре да се боят, отколкото да ме обичат.
Бързо, след мен!
Шапкарю! - Хайде, Мали, бързо!
Подгответе Джабароки за битка. Ще посетим малката ми сестричка.
Надявах се досега да съм открила герой.
Защо не убиете Джабароки сама? Сигурно имате достатъчно сили.
Клела съм се да не наранявам живи същества.
Имаме си компания.
Погледни, Беярд.
Биел!
Радвам се да те видя, мислех че... - Опитаха се, но не успяха.
И ето ме цял и невредим! По-добре да умра, отколкото да не те видя пак.
Щеше да е жалко да не те видя, особено сега,
когато си с правилен ръст. Прекрасен ръст, чудесен.
Шапкарю.
Къде ти е шапката?
Чешър. - Как ти е ръката, мила моя?
Излекувана е. - Довиждане, прекрасна шапко.
Имаш ли представа защо гарванът прилича на бюро?
Нека помисля.
Знаеш какъв ден е утре, нали?
Бранният ден, как бих могла да забравя?
Как ми се иска да се събудя.
Още вярваш, че е сън, нали? - Разбира се.
Всичко се случва в главата ми.
Което означава, че не съм истински.
Страхувам се, че да. Ти си просто плод на въображението ми.
В мой стил е да сънувам някой луд.
Да, но ти също трябва да си луда, за да ме сънуваш.
Явно, че съм.
Ще ми липсваш, когато се събудя.
Кой ще пристъпи напред, за да бъде герой на Бялата царица?
Аз бих искал.
Имаш много слаби умения по изпаряване.
Аз трябва да бъда. - Аз ще го направя.
Не, аз. - Не, аз!
Няма как да бъде друг. Ако не е Алиса, той няма да умре.
Алиса...
Не бива да живееш живота си както искат другите,
изборът трябва да бъде твой.
Защото когато се изправиш срещу това създание,
ще бъдеш сама.
Сълзите никога не са постигали нищо.
Абсолем?
Защо си с главата надолу? - Наближава краят на този ми живот.
Ще умреш ли? - Ще се преобразя.
Не умирай. Нуждая се от помощта ти, не знам какво да правя.
Не мога да ти помогна, щом дори не знаеш коя си, глупаво момиче.
Не съм глупава! Казвам се Алиса и живея в Лондон.
Майка ми се казва Хелън, а сестра ми - Маргарет.
Баща ми беше Чарлз Кингсли.
Мечтаеше да обиколи половината свят и нищо не можеше да го спре.
Аз съм дъщеря му, Алиса Кингсли.
Алиса... Най-накрая! Все още си толкова глупава.
Нарече мястото страната на чудесата.
Страната на чудесата.
Как ти викат?
Алиса. - Онази Алиса?
Ще те заведа при Заека и Шапкаря, но нищо повече.
Тя е истинската, сигурен съм.
Погледни масата. Заповядай, ето ти чай.
Глупаво момиче. - Какво е това?
Обратното, аз съм Туидълдъм, а той е Туидълди.
Тя би трябвало да си го спомня от предишния път.
Това не е било сън, а спомен.
Мястото е истинско! Както и ти и Шапкаря!
И Джабароки.
Помни, че смъртоносният меч знае какво да прави.
Ти трябва само да го държиш.
Сбогом, Алиса. Може да се срещнем в някой друг живот.
Здравей, Ирисабет.
Здравей, Мирана.
Днес, в Бранния ден,
двете царици, бялата и червената, трябва да излъчат своите герои,
които да се сражават от тяхно име.
Ириси, не е нужно да се бием.
Знам какво правиш.
Мислиш, че като мигаш миловидно, ще се разтопя, като мама и татко.
Моля те.
Не! Короната е моя! Аз съм първородната!
Джабароки!
Това е невъзможно. - Само ако вярваш, че е.
Понякога успявам да повярвам в шест невъзможни неща още преди закуска.
Това е прекрасна тренировка.
Както и да е, сега
определено трябва да се съсредоточиш върху Джабароки.
Къде е героят ти, сестро?
Ето го. - Здравей, Ом.
Шест невъзможни веща. Преброй ги, Алиса.
Първо, Смалиотвара.
Второ, Растисладкиш.
Е, мой стар неприятелю.
Ето че отново се срещаме на бойното поле.
Никога не сме се срещали. - Не ти, незначителен преносителю.
Древният ми враг, смъртоносния меч.
Стига приказки!
Трето, говорещи животни.
Четвърто, Алиса...
Изчезващи котки.
Пето.
Място, наречено страната на чудесата.
Шесто. Мога да убия Джабароки.
Шапкарят се намеси! Отсечете му главата!
Обезглавен си!
Убийте я!
Вече не сме ти роби, голяма червена глава!
Как смееш? Обезглавете го!
Ирисабет от Кримс,
заради деянията ти срещу Долната земя, си осъдена на смърт.
Но това е в разрез с обета ми.
Затова те изпращам в изгнание.
Никой няма да те заговори, нито да прояви милост към теб.
Няма да имаш нито един приятел...
Ваше величество, надявам се, че не таите лоши чувства към мен.
Илосович Стейн, ще правиш компания на Ирисабет
от днес, докато свят светува.
Поне ще бъдем заедно.
Ваше величество, моля ви! Убийте ме!
Не ти дължа милост.
Вземете главата ми! - Опита се да ме убиеш?
Ваше величество, моля ви! - Той се опита да ме убие!
Той се опита да ме убие! - Бранния ден!
Какво прави? - Танцува радосттроп.
Кръвта на Джабароки.
Ще ти бъдем вечно признателни.
И в замяна ти даваме...
Ще ме отведе ли вкъщи? - Ако избереш това.
Можеш да останеш.
Каква идея? Прекрасна щура идея!
Но не мога.
Има въпроси, на които трябва да отговоря.
Неща, които трябва да свърша.
Преди да усетиш, отново ще съм тук.
Няма да ме помниш.
Естествено, че ще те помня. Как бих могла да те забравя?
Шапкарю, защо гарванът прилича на бюрото?
Нямам ни най-малка представа.
Успех, Алиса.
Остави ме да чакам без отговор. - Със сигурност е нервен пристъп.
Алиса. - Мили Боже!
Добре ли си? - Какво се случи?
Паднах в дупка и си ударих главата.
Съжалявам, Хемиш, не мога да се омъжа за теб.
Не си мъжът за мен.
Пък и имаш проблеми с храносмилането.
Обичам те, Маргарет, но животът е мой. Аз ще решавам какво да правя с него.
Късметлия си си, че си женен за сестра ми, Лоуел.
Знам, че ще бъдеш добър. Ще те следя отблизо.
Няма принц, лельо Имоджин.
Трябва да поговориш с някого за тази самозаблуда.
Обикнах зайците, особено белите.
Не се тревожи, майко. Ще направя нещо полезно с живота си.
Двете ми напомняте на две момчета от един мой сън.
Пропуснахте ме. - Не съм, сър.
С вас имаме да говорим по работа. - Да поговорим в кабинета?
И още нещо.
Баща ми искаше да разшири търговията си до Суматра и Борнео.
Но не мисля, че гледаше достатъчно надалеч.
Защо не до Китай?
Огромна площ, има богата култура и вече сме стъпили в Хонг Конг.
Да бъдем първите търгуващи с Китай, представяте ли си?
Знаеш ли, ако някой друг го бе казал, щях да реша, че си е загубил ума,
но съм виждал този поглед и преди.
Щом няма да ми бъдеш снаха,
може би ще поискаш да станеш чирак в компанията?
Здравей, Абсолем.
Преводът на стихчето е от изданието на книгата от 2006 г.
Превод: MichaelZ и Zaza14 © subs.sab.bz 2010
Режисьор Тим Бъртън
Сценарист Линда Улвертън
По мотиви от романите на Луис Карол