В древни времена, между Тигър и Ефрат
се зародило могъщо царство наречено Аккад.
Дълги години елитните му войни, Черните скорпиони,
властвали над околните племена.
Честта ги задължавала да се бият до последния човек,
но не и да изоставят господаря си,
те били безценни телохранители на принцове и императори.
Най-прочут сред Черните скорпиони бил Ашур.
Ашур не позволявал на сина си, Матаяс,
да заслужи честта да се присъедини към Черните скорпиони.
Трябва да последвам съдбата си. Забранявам ти да ходиш на игрите утре.
Мислиш, че всичко е почести и слава, но не е.
Правил съм неща с които не се гордея.
Обещавам ти, че синът ми...
Но като много други момчета, Матаяс не се вслушал в съветите на баща си.
Днес ще покажете уменията си в изкуството на боя.
Само 12 от вас ще продължат напред
и ще се обучават шест дълги години, за да станат най-добрите войни.
Черни скорпиони.
Готови!
Напред!
Ако искате да станете Скорпиони, покажете малко характер!
Милостта е слабост!
Лейла? - Матаяс? Мислех, че баща ти...
Измъкнах се. - Ти си луд!
Аз ли съм луд?
Мога да се бия като всяко момче. - Така ли?
Докажи го! - Спрете!
Игрите са забранени за момичета.
Остави я на мира! - Келеш!
Хванете го!
Дайте го насам! Къде си мислиш, че отиваш?
Смееш да опозориш игрите като се намесваш?
Докосни го и няма да живееш още дълго.
Въоръжи се. - Днес не съм в настроение да убивам.
Татко!
Задръжте и двамата. Момичето също. - Почакайте.
Крал Хамураби! Те се подиграха с древните игри и обидиха мен,
главнокомандващият на армиите ви. - Може и да е така, Саргон,
но Ашур е заслужил снизхождение.
Задължен съм ви, господарю. Както винаги.
Можеш да ми се отплатиш,
като изпратиш сина си да се обучава при Скорпионите.
Ако стане войн наполовина добър колкото баща си,
ще служи добре на страната.
Ще си платиш за това. Обещавам ти.
Генерал Саргон винаги бе завиждал на славата на Ашур.
Сега омразата му премина всички граници.
Татко! Татко!
Макар да не можеше да го докаже, в сърцето си Матаяс знаеше
кой е причинил това на баща му. Той се закле да стане истински войн.
Биете се като жени.
Изминаха шест години.
Матаяс напусна Нипур като дете, а се завърна като мъж.
Скоро разбра, че докато го бе нямало, много неща се бяха променили.
През последните шест години не сте нито роднини, нито приятели,
а само мечове, щитове и копия. Обучавахте се усърдно.
Някои отпаднаха. Но тези, които днес стоят пред мен,
представлявате върха на поколенията аркадийски боен опит
на ордена на Черните скорпиони.
Вървете гордо там, където ви изпрати кралят ви.
Бийте се храбро.
Донесете злато в хазната и чест на семействата си.
Мамо!
Виж се само! Вече си мъж! Едва те познах.
Матаяс! Матаяс! - Ноа!
Да не са те хранили с камъни? - И ти си пораснал.
Освен своята, яде и храната на Енки.
Къде е той? Защо не дойде? - Миналата година избяга от дома.
Замина да търси щастието си. Ще се върне.
Виж ти, гордият нов Черен скорпион.
Изглежда си дошла да поднесеш почитанията си.
Не забравяй, че мога да те поваля.
Жили ли? - Само ако посмееш да го докоснеш.
Приветствайте Саргон, вашия крал.
Крал Саргон.
Чух слуховете. - Истината си чул.
Смъртта на Хамураби не беше случайна. Саргон го уби.
Такива приказки са опасни.
Мери си приказките.
Най-добрия ученик, сир.
Струваш ми се познат. Познаваме ли се?
Не мисля, сир. - Баща му бе Ашур.
Баща ти беше опитен войн и родолюбец.
Вярвам, че ще почетеш паметта му.
По-късно го доведете в двореца.
Може би имам специална задача за него.
И ти се наричаш боец?
Ставай!
Най-добре покажи някакви умения.
Само това ли можеш?
Нищо не струваш.
Не стой така. Ела насам.
Няма място за свян, щом скорпионът е на рамото ти.
Чудиш се на татуировките им.
По една за всеки убит.
Иска ти се и ти да имаш няколко, нали?
Да, ако заслужават да умрат.
Всички заслужаваме да умрем. Въпросът е как и кога.
Като част от личната ми охрана,
трябва да се погрижиш да умреш преди мен.
Лична охрана? - Това е голяма чест, Матаяс.
Освен уменията и силата, които ме увериха, че притежаваш,
най-важна е твърдата и непоколебима вярност към мен, твоят крал.
Покажи му какво имам предвид.
Слава на Саргон!
Способен ли си да проявиш такава вярност, Матаяс?
Аз...
Да, сир.
Добре. Тогава богатствата и славата ще бъдат твои.
Но предадеш ли ме дори веднъж, ще молиш боговете за бърза смърт.
Сутринта ще говорим отново.
Избери си една за нощта. А може две или три.
Не се изтощавай.
Или три.
Чух, че си добър с меча.
Не чак толкова, сир, но се уча бързо.
Харесваш ми, Матаяс. Доведете затворника.
Чули са го да скверни името ми.
Наказанието за това е смърт.
Но това е... - Знам.
Изпълни присъдата, за да докажеш безрезервната си вярност към мен.
Позволявам ти да го направиш бързо.
Матаяс! Съжалявам!
Истина ли е?
Обидил ли си краля? - Матаяс, моля те!
Отговори ми! Верни ли са обвиненията?
Да!
Значи заслужаваш това, което ще ти се случи.
Не само си предал краля си, но и семейството си.
Опозорил си и името на баща ни.
Каквото и да правиш, не мърдай.
Бягай, Ноа!
Казах да бягаш! - Не!
Ще се бием заедно.
Матаяс, зад теб!
Ти уби баща ми.
Това е за него.
Баща ти беше предател.
Синовете му също. Силите се обръщат.
Да тръгваме! През прозореца!
Убийте ги!
Хайде, Ноа!
Върнете се! Спрете!
Дий! Дий!
Дръж се!
Ноа, какво има?
Дръж се! Почти се измъкнахме! Ноа!
Какво има?
Ноа! Ноа!
Дръж се!
Ноа! Ноа!
Ноа!
Сега, когато кръвта на брат му изцапа ръцете му,
желание за мъст изпълни сърцето на Матаяс.
Да го убием ли или да го доведем жив?
Нито едното. Имам планове за него.
Глупак! Сега цяла седмица ще воня на риба.
Какво правиш тук? - Мразя скумрия.
Следващият път ще използвам риба тон. Защо ме следваш?
Не те следвам. И аз избягах.
Родителите ми обещаха ръката ми на търговеца на овце, Муктил.
След седмица трябва да се оженим. - Поздравления.
Мислиш, че е забавно?
Не знам кой мирише по-лошо, той или овцете му.
Искам животът ми да е изпълнен с приключения и битки. Като на мъжете.
Има един дребен проблем. Не си мъж.
Благодаря, че го отбеляза.
Разбрах, че си се опитал да убиеш Саргон.
Някой ден ще го убия.
Всички знаят, че прави жертвоприношения на Тъмните богове,
а те му се отплащат с магически сили. Ще ти е нужна всяка възможна помощ.
Много мило, не едно момиче може единствено да ми пречи.
Не съм просто някое момиче. - Вече не сме деца.
Явно обучението ти за Черен скорпион е включвало уроци за това
как да станеш арогантен глупак. Поздравления, добре си се научил.
Прибери се вкъщи, Лейла. Вгорчи живота на клетия търговец.
Добре. Щом искаш, оправяй се сам.
Добре. - Добре.
Билет до Египет. - Десет монети.
Един билет до Египет. - Десет монети.
Десет ли? Доста е скъпо. - И един за застраховка.
Препоръчвам ви я, защото има пирати,
враждебно настроени племена и урагани.
Само билет.
Ако питаш мен, вие сте пиратите.
Билет до Египет. - Десет монети.
Може ли! Извинете! - Не се пререждай!
Моля? Излязох от опашката за десет секунди, за да се облекча.
Лъжец. Грък.
Госпожо, предупреждавам ви, не използвайте тези две думи заедно.
Кретен.
Към страната на фараоните, добри човече.
Десет монети.
Билет.
Признай, че ме следваш.
Може да ти се стори странно, но света не се върти около теб.
Защо тогава отиваш в Египет. - Защото...
Човек трябва да види пирамидите поне веднъж в живота си.
Ти защо отиваш там?
По лични причини, които не те засягат.
Не ми се прави на потаен. Знаеш, че ще измъкна истината от теб.
Някога баща ми е бил сред личната охрана на фараона и е спасил живота му.
Ще го помоля в замяна да ми заеме Копието на Озирис, за да победя Саргон.
Фараонът на Египет
ще даде едно от най-легендарните оръжия в историята,
на хлапак, за когото не е чувал? - Не съм те питал за мнението ти.
Боя се, че е права. Няма да стане.
Основната причина е, че Копието на Озирис
действа единствено срещу египетски чудовища.
Крилати скарабеи, сфинксове и прокълнати мумии.
Откъде знаеш това? - Да речем, че съм добре информиран.
Така ли? И кой точно си ти?
Аристофан от Наксос.
Не ме бъркайте с Аристофан от Коринт.
Владея до съвършенство 20 езика и се оправям на още 20.
Ако ви трябват преводачески услуги...
Откъде знаеш за Копието на Озирис?
Аз съм поет и драматург, а понякога и музикант.
Доскоро бях придворен поет на кралят на Елам.
Дано изгние в Подземния свят заради липсата си на вкус.
За Копието научих от един от върховните жреци.
Но все пак мислиш в правилната посока.
За да сразиш човек, опитен в Черните изкуства като Саргон,
ще имаш нужда от могъщо оръжие.
Например? - Да видим...
Чукът на Зевс. Не, прекалено е тежък.
Щитът на Кронос. Съмнявам се, че ще стане.
Робата на... Сетих се! Дамоклевият меч!
Кое? - Нали се сещаш, Дамоклий.
Осъденият да умре хиляди пъти
от меча, който използвал, за да убие крал Филип.
На какво ви учат в аркадийските училища?
Да не пипаме чуждите оръжия.
Според петата книга от историята на Херодот,
светкавица, изпратена от Зевс, превърнала Дамоклевият меч
в оръжие, чието острие може да прониже всички -
било то смъртно или безсмъртно.
Бил е подарен на кралицата на Подземния свят.
Казваш, че този меч може да прониже всичко?
Стига! - Всичко.
А знаеш ли къде е?
Това е най-глупавия план, който чух днес.
Имаш ли по-добра идея?
Добре, реших.
Ще продължим пътуването си към Кносос.
Ще ме заведеш до Дамоклевият меч.
Приятелю, това пътуване ще бъде изпълнено с опасности.
Подземният свят е жестоко и опасно място, пълно с осъдени души,
преживяващи неописуеми... - Колко искаш?
Искам правата да напиша епична ода за приключенията ти,
а също и сто сребърни статера. - Сто?
Дребна сума в замяна на това, че рискувам живота си.
Истинските дами не се включват толкова лесно.
Започна се. - Първо, идвам и аз.
Забрави.
Второ, ще се отнасяш към мен с уважение, като към равна.
Ако ли не, като по-висшестояща.
Тридесет и пето, всеки ден ще ми переш бельото в розова вода.
Четиридесет и седмо, всеки ден ще миеш краката ми с маслиново масло.
Не прекалявай.
Гръко. - Наричай ме Ари, мила.
Ако ти хрумнат някакви странни идеи да избягаш
с парите ни, не забравяй едно.
Аркадийките са сръчни с кинжала, колкото и мъжете.
Уверен съм, че сте сръчна не само с това, красавице,
чиято прелест би накарала богиня да се изчерви от завист.
Пести си красноречието за драсканиците си.
Мисли за задачата, която е да ни вкараш ей там.
Живи.
Разбира се.
Може би Лейла може да използва женските си хитрости,
за да отвлече вниманието на стражата, докато ние се промъкнем вътре.
Това трябва да се види.
Здравейте, момчета. Прелестна нощ, нали?
Наложниците влизат отзад.
Супер. - Истинска чаровница, а?
Трябва да я видиш, когато е в лошо настроение.
Момчета! Хайде, да вървим.
Ключовете ще ни вкарат в двореца, но после трябва да открием лабиринта.
Порталът за Подземния свят е скрит в лабиринт.
Залегнете!
Да вървим.
Натрапници в двореца! - Спрете ги!
Натрапници!
Побързай! - Хайде! Хайде!
Отключих! - Идвай!
Хайде!
Внимавай с меча! - Май открих нещо.
Мисля, че е лост. - Не го пипай.
Добре ли си? - Да.
И аз съм добре, благодаря.
Кои сте вие?
Защо сте затворени тук?
Казва, че са пленници от много страни.
Доведени са тук за храна на Минотавъра. - На кое?
Какво ли очаквам от хора, които пишат на глинени плочи?
Минотавърът. Наполовина човек, наполовина бик.
Чудовище, чиито апетит трябва да се задоволява с човешка плът всеки ден.
Цар Минос вярва, че Минотавъра пази града и докато е жив
той ще е на трона, а народът му ще благоденства.
Кога щеше да ни кажеш?
А подходящия момент.
Следващият път го направи по-рано. Дори не знаем кой е този.
Кой ще дойде с мен да се бием срещу чудовището?
Предпочитате да стоите тук, тръпнещи от ужас
и да преживеете още няколко дни,
вместо да загинете, биейки се с чест за свободата си?
Приятелю, не си хаби думите. Повечето хора робуват на страховете си.
Значи ще сме само ние тримата.
Аз само ще ви се пречкам. - Без съмнение.
Тя поне е дошла въоръжена. - Много мило.
Насам.
Стой зад мен. - Както кажеш.
Никога не съм чувал подобни думи от устата ти.
Нали не те е страх?
Не ставай смешна. А теб?
Не се излагай.
Чу ли това? - Да.
Откъде идва?
Да тръгнем натам.
Добре.
Този аркадиец ми се стори познат. Кой е баща му?
Прочут наемник на име Ашур.
От това се боях.
Мъже, илирийската чест ни зове.
Точно от това се боях.
Имам чувството, че се движим в кръг. Не минахме ли вече оттук?
Какво, по дяволите, е това? - Мирише на смърт.
Какво?
Дръпни се.
Ела. Къде отиваш? - Сега вече ме е страх.
Да тръгваме! Веднага!
Не трябваше ли да го последваме? - Не беше с всичкия си.
Или пък беше.
Сигурно се шегуваш.
Лейла!
Грозно парче говеждо! - Майка ти е крава!
Не се тревожи. Раната не е дълбока.
Малко по-нагоре и щеше да загазиш.
Малко по-нагоре и ти щеше да загазиш.
Ще се оправиш. Чакай тук.
Мълчанието ти е достатъчна награда.
Ти си бил.
Музиката има свойството да укротява диви зверове.
Съжалявам за загубата ви, но съм ви благодарен за помощта.
Бях длъжник на баща ти.
Бихме се заедно във войната срещу хетите.
Той спаси живота ми.
Дългът ти е изплатен. - Дяволски си прав. Да тръгваме.
Там където отиваме, смели бойци биха ни били от полза.
Силата е в броя, а ни очакват несметни богатства.
Къде отивате? - Кажи му.
Ти му кажи.
Аз ще му кажа.
В Подземния свят. - Аха, в Подземния свят.
В центъра на лабиринта има портал.
Успех.
Никой не се е върнал жив от там.
Гилгамеш е успял. - Не съм го чувал.
Херодот също. - Той твърди така.
Знаеш ли какво още твърди? Когато е бил там е видял
злато, диаманти и рубини, достатъчни, за да се напълнят хиляда арени.
Буквално се е спъвал в съкровища на всяка крачка.
Но вие, старите войни, не бихте се заинтересували от такова опасно
пътуване, предприето от стария гръцки историк,
а сега от поет, млад аркадийски момък и момиче.
Гърци. Гърци.
Добре.
А той защо идва?
Реших, че повече хора ще ни дойдат добре.
Казах му, че Подземния свят е пряк път към Китай.
Сега какво? - Порталът е някъде тук.
Къде е вратата? - Моля?
Вратата през която влязохме.
Тези символи трябва да означават нещо. Погледнете.
Входът трябва да е някъде тук.
Нищо не разбирам.
Ето сега.
Да! Да! Да!
Какво има?
Какво става?
Някой да ми обясни какво става!
Ари, какво става?
Херодот е бил прав! - Какво става?
Не го казвай отново. - Грък.
Довери се на вярата си и пристъпи.
Матаяс, синко, винаги следвай вярата си.
Вярата, синко, е твоя водач.
Изумително е какво прави вярата. - Това беше добро, аркадиецо!
Откъде знаеше?
Не знаех.
Май тук нищо не е каквото изглежда.
Какво е това?
Според Херодот, жив човек може да остане в Подземния свят
само час, преди живителната му сила да бъде източена
и да се превърне в камък.
Да тръгваме.
Добре ли си?
Да.
Хубаво място за екскурзия, но...
Всички ще умрем тук.
Впечатляващо, младежо. Но да видим дали ще успееш да се върнеш жив.
Почакайте.
Какво става, Ари? - Лоша поличба.
Да вървим.
Става все по-добре и по-добре.
Що за ад е това?
Трябва да продължим напред.
В името на боговете, какво беше това? - Чувате ли това?
Вече не можете да се върнете. - Мога да пазя обелиска.
Още нещо.
Херодот се е маскирал като мъртвец. Ето така.
Тъй като Подземния свят е забранен за живите,
предлагам да направите същото. - А ако ни разкрият?
Тогава ще се превърнем в мъртъвци.
Какво правим? Проклети гърци!
Сигурно е много глупав. - Как изглеждам?
Смъртта ти отива.
Кажете, ако видите някакви скъпоценности.
Злато, сребро... Каквото и да е.
Значи, търсиш мъст за баща си, а?
Добре. За кръвта трябва да се плаща с кръв.
Добре ли го познаваше?
В много битки сме се били рамо до рамо.
Опожарявали сме и сме плячкосвали градове.
Оставяхме улиците залети с кръв. Много го биваше с меча.
Какво беше това? - Чух нещо.
Май настъпих някого.
Времето на пътуването ни изтича.
Въоръжете се.
При цялото ми уважение, не мисля, че е редно да крадем от мъртвите.
Може би идеята не беше толкова лоша, а?
Красота.
Татко?
Не гледайте! Продължавайте да вървите.
Не ги поглеждайте в очите.
Не ги поглеждай в очите.
Какво дрънка? - Явно прекия път не му се нрави.
Ще се погрижа за дърдоркото. - Не, няма.
Пази си острието за кухнята.
Пази си езика, за да ми оближеш ботушите.
Успокойте се! Не виждате ли как въздейства това място на всички ни?
По-късно, аркадиецо.
Някой видя ли поне един рубин?
"Злато, диаманти и рубини, в които да се спъваш."
Спъвам се единствено в трупове! - Имай търпение, приятелю.
Сигурен ли си, че вървим в правилната посока? Колко остава до меча?
Трудно е да се каже. - Просто го кажи.
За съжаление, Херодот не е описал точно...
Значи не знаеш. - Не точно, но...
Излъга ни! - Не, не. Външният вид заблуждава.
В Гърция, например, играем една игра,
която се променя и става все по-трудна.
Колкото по-дълго играеш, толкова по-близо си до победата.
Как се справяме с играта? - Никога не съм я играл.
Малко прилича на маджонг. - Маджонг.
Празнодумен грък, плашлив китаец,
луди аркадийци и мъртъвци! Проклета иларийска чест!
Дано това си заслужава.
Не мога да повярвам, че намерих късмета си в ада.
Нещата в Подземния свят изглеждат добре.
Перли.
Къде са всички? Почакайте.
Трябва да се върнем. - Нямаме време.
Вие вървете, а аз ще изчакам тук. - Добре, да вървим.
Както казах, играта става... - Да, схванах.
Какво беше това?
Кои сте вие?
И с какви нечестиви намерения сте навлезли в светилището ми?
В кое? - Аз ще се погрижа.
Господарке, ние...
Всъщност, не знам как попаднахме тук, нито къде сме точно,
защото...
Ние сме смирени търговци, пътуващи към Китай.
Приятелят ни е поел по Пътя на коприната и...
Сигурно сме сбъркали някоя отбивка.
Замълчете!
Коленичете.
Приятелите ми ще се позабавляват с вас.
Предпочитам да остана прав. Благодаря, все пак.
Аз съм Астрате,
богинята на любовта и войната.
Не само ще коленичиш,
но и ще се влачиш като жалък червей.
Не е нужно да ставаме груби. Можем да се разберем като големи хора.
Слушай...
Слушай добре.
Управлявам тази страна, както ми е угодно.
Мога да те унищожа с едно махване на ръката си.
Или, ако поискам,
мога да те прелъстя с един поглед
и да те накарам да изпълниш всяка моя прищявка.
Всяка жена може това, стига да изпъчи гърдите и да нацупи устните си.
Ти мъж ли си или жена?
Смея да твърдя, че не можеш да прелъстиш и просяк,
дори да държиш златни монети между бедрата си.
Ти потърси меча горе, а аз ще огледам тук.
Ако нямаше божествени сили, за да заблуждаваш мъжете,
те щяха да бягат от теб с крясъци.
Кой би пожелал торба кокали на 5000 години?
Безочлива кучка!
Не са ми нужни божествени сили, за да те разкъсам.
Ще съжаляваш за това!
Ще видим кой ще съжалява, стара чанто!
Ще ти разкъсам лицето.
Тогава няма да ми се налага да те гледам.
Само толкова ли можеш?
Тук си в по-голяма безопасност.
Къде си?
Хайде, стара краво!
Ето го! Дамоклевият меч.
Ако искаш да видиш Китай отново, трябва да вземем меча.
Мръсница! - Пачавра!
Значи обичаш да си играеш.
Какво правиш?
Не е честно! Каза без магии! - Излъгах.
Приготви се за дълго падане. - Почакайте, господарке.
Вината, че сме тук не е нейна, а моя.
Аз съм арогантния.
Простете ми, че навлязохме във владенията ви.
Красотата и милостта ви нямат равни.
Продължавай.
Ако приемете извиненията ми и ни пуснете да си отидем,
давам ви думата си на аркадиец,
че ще построим величествен храм във ваша чест.
Имам хиляди храмове. Отегчават ме.
Но трябва да призная, притежаваш рядко срещана привлекателност.
Не я слушай!
Ако решиш да останеш тук като мой съпруг,
може да пусна останалите.
С изключение на нея.
Пусни ме! Тук е толкова горещо! Матаяс! Матаяс!
Ще останеш млад дотогава, докато реша да останеш тук.
Единственото ти задължение ще бъде
да задоволяваш разнообразните ми желания в леглото.
Никога няма да се съгласи! Той обича мен!
А и кой мъж би легнал с теб по своя воля?
Астрате, бих бил глупак, да отхвърля предложението ти.
Но съм се заклел пред Шамаш да отмъстя за смъртта на баща си.
Предпочитам да ме знаят като глупак, отколкото като лъжец.
Не ти стиска да се изправиш срещу мен!
Познавах баща ти.
Той не може да се сравни с мен.
Баща ми беше герой.
Премахни героя, Матаяс,
и ще видиш чудовището скрито у него.
Само една целувка
и ще бъдеш мой.
Завинаги.
За Бога!
Забрави. Не си мой тип.
Матаяс! Матаяс! Внимавай, остър е.
Можеш да задържиш този.
Времето ни почти изтече.
Бягай, колкото искаш, Матаяс.
Скоро ще те имам. Така, както получих и баща ти.
Бързо! Да тичаме по пътя по който дойдохме!
Нямаме много време! Тичайте! - Не забравяш ли нещо?
Къде е съкровището, което ни обеща? - Не съм виновен, че Херодот...
Пожертва хората ми!
Жив ще те одера.
Виж!
Бързо! Бягайте! Нямаме много време!
Хайде! Хайде!
Хайде! Да вървим!
Хайде! Побързайте!
По-бързо!
Господи! Полукс!
Успяхме! - Пряк път, друг път.
Махни се от мен! Отвращаваш ме!
Астрате, удостояваш ме с присъствието си.
Не съм тук, за да те почета, Саргон.
Един твой млад приятел ме посети изненадващо.
Явно жадува да ти отмъсти.
Отне ми нещо с много сантиментална стойност.
Меч,
който може да причини големи поражения, ако не се върне в Подземния свят,
където му е мястото.
Искам си го. - Уверявам те, че ще го получиш.
Особено, ако увеличиш силите ми.
Ставаш алчен, Саргон.
Обичам това човешко качество.
Ще получиш всички сили, които са ти нужни.
Но преди това, трябва да направиш голямо жертвоприношение.
Никой не се е радвал толкова, че отново вижда слънцето,
колкото аркадиецът и спътниците му.
Дори Фонг, доволен да поеме дългия път към Китай,
бе спрял да се оплаква.
А Матаяс, с неуязвимия меч в ръката си,
чакаше нетърпеливо срещата си със Саргон.
Матаяс. Това, което казах на онова подобие на богиня...
За това, че си влюбен в мен...
Казах го само, за да й отвлека вниманието.
За да й объркаш преценката и да спечелим време.
Така си и помислих. Умно.
Да, умно постъпих, нали?
Да.
Мислиш ли, че това, което каза богинята е истина?
Това, че във всеки герой се крие чудовище?
След тази нощ, закрилата на богинята ще осигури
Аккад да пребъде завинаги.
Празненството в чест на Астрате ще е по-различно от всички, които е виждала.
Кралството и силите ми няма да познават граници.
Слава на Саргон! - Слава на Саргон!
Казва, че с радва на компанията ни, но сега ще тръгне към Китай,
за да се върне към простия живот на придворен акробат.
Жалко. Още един човек би ни бил от полза.
Казва, че в Ниппур ще те посрещнат като герой
и ще получиш злато и колкото искаш аркадийски девици.
Елате насам. Елате тук.
Къде отиват всички?
Кралят заповяда да отидем на арената.
Всички. - Движете се, малки плъхове!
Нещо не е наред.
Отидете на арената, а аз ще потърся Саргон.
Ще дойда с теб. Никога не съм обичал задължителното присъствие,
а и ще ти е нужна морална подкрепа. - Къде е посрещането ми като герой?
Върви с нея. Чака те голяма тълпа.
Гледай да не те убият. Дори смъртта да е достойна.
Ти също.
Хайде.
Не е ли по-добре да се изкачим по стената или да издълбаем тунел?
Нямаме време. - Спрете! Какво търсите тук?
Дошъл съм за черната кръв на Саргон. Отдръпнете се и няма да пролея вашата.
Повярвайте ми, не ви се иска да го правите.
Невъзможно! Що за магия е това?
Нямам работа с вас, а с онзи демон Саргон.
Нека минат. Отдръпнете се.
Боговете да ви пазят. - Аз съм с него.
Никога не съм виждал подобно оръжие!
Седнете!
Богинята Астрате! - Побързайте!
Обградени сме. - Хайде.
Чакай тук.
Това е лично.
Къде сте тръгнали вие двамата?
Натам няма места. Кой е странника с дръпнатите очи?
Майка ти гледа водни биволи.
Той ще забавлява тълпата.
Ще се грижи хората да не се разбунтуват.
Крал Саргон ви приветства, жители на Ниппур.
Вашият дар ще осигури славата и благоденствието на Аккад,...
Дар?
благословията на богинята Астрате... - Имам лошо предчувствие.
...и насладата от новия ви дух.
Сега.
Какво става?
Защо наливат масло?
Дръпнете се от стените!
Отворете портата!
Матаяс.
Татко? Как е възможно?
Що за магия е това? - Не е магията, която мислиш.
Изумителните сили на меча,
който държиш, ни позволяват да се срещнем отново.
Видях те в Подземния свят.
Там, където не ти е мястото.
Докажи ми, че наистина си ти.
Помниш ли как, когато беше съвсем малък
и понякога се плашеше,
аз те прегръщах и прошепвах в ухото ти нещо,
което само ние двамата знаем?
Помниш ли?
Татко, ти беше герой.
Защо беше там? - Не можем да избягаме от съдбата си.
Премахни героя и ще видиш чудовището скрито у него.
Чувстваш ли се по-дребен без специалния си меч?
И това го казваш ти, който винаги се криеш зад измамна външност.
Баща ми казваше, че си страхливец.
Застреляй онзи!
Ще ни подпалят!
Пирът на Императора! - Какво?
Ще запалят маслото! Ще изгорят всички! - Добре, да се разделим!
Стрелите не бива са стигат маслото!
Дойде, за да отмъстиш за баща си, великия герой.
Сега се бия за нещо повече от отмъщението, Саргон.
Бия се за това, в което вярваше баща ми.
За това, което ти поквари.
Запиши това, писарю.
Звучи ми като изречение, подходящо за надгробна плоча.
Ари, хвърли ми меча!
Мечът, гръко!
Ари!
Първо скъпоценностите.
Внимавай, остър е.
Точно така, глупако.
Планирах всяка подробност от пътуването ти до Подземния свят.
С този меч ставам непобедим.
Не можеш да имаш вяра на грък, а?
Нищо лично, Матаяс, но цяло състояние в скъпоценни камъни и хубава история...
Кой писател би могъл да устои на това?
Опиши подвизите ми добре, писарю, или ще дойда за главата ти.
Кралят, който се превърна в бог.
Какво?
Матаяс!
Никога нямай вяра на грък. Поет съм, а не писар, глупако.
Като Черен скорпион си се заклел във вярност на краля си.
И настъпи мрак.
Фонг! Спри стрелата!
Свалете ги от стената!
Маслото е готово!
Пуснете стрелите! Огън!
Фонг! Трябва да попречим на пламъците да стигнат до стените!
Хайде, Фонг!
Загасете пламъците! - Гаси огъня.
Използвай пясък!
Загасете пламъците преди да стигнат до стените!
По-бързо, Фонг! Не позволявай пламъците да достигнат стените!
Това не е хубаво!
Фонг, към стената! Трябва да го изгасим!
Посрещнаха ме като истински герой. - Какво?
Това е за баща ми!
Лейла, ти ни спаси!
Е, Матаяс, защо да проявя милост?
Ти посмя да ме отхвърлиш.
Да не споменаваме и, че открадна меча ми.
Защото, господарке,
знаеш, че скоро ще дойда при теб.
Да, така е.
Шамаш, чуй молитвите ми.
Вече три дни синът ми спи ни жив, ни умрял.
Моля те, върни ни го или го вземи при себе си.
Каква е тази воня?
Мисля, че заслужавам благодарност.
Никога не съм възнамерявал да служа на онзи негодник.
Ще разкажа историята ти добре, приятелю.
Подвизите ти ще се разчуят.
Само ме пусни.
Добре дошъл.
Жители на Аккад, представям ви новият ви крал,
синът на Хамураби, Шалманисер.
Народе на Аккад, преживяхме много тежки времена.
Но слънцето изгря отново.
Къде е гръкът?
Спомена нещо за Олимп и тризъбецът на Нептун.
Помоли да ти дам това. Каза, че ще разбереш.
Какво?
Мисля, че ще се справи.
Земята на народа ни отново ще благоденства.
Народе на Аккад... - Трябваше ти да си на негово място.
Не, благодаря. Не си падам по тези неща.
Ами ние?
Всичко ще е наред.
Щеше да е хубаво да живеем в прекрасен дворец с много слуги.
Мислех, че искаш да бъдеш войн и да обикаляш света?
Реших, че битките и убийствата не ми допадат, колкото си мислех преди.
Ами ти?
Но истината беше, че на Матаяс битките и убийствата му допадаха.
И макар да обичаше Лейла, кръвта на война
и отровата на скорпиона все още течаха във вените му.
Те го накараха да тръгне по широкия свят в търсене на приключения
и още битки. Някой ден, може би,
той щеше да се завърне и да стане Кралят на Скорпионите.
Но това е друга история.
Превод StraightEse
http://subs.sab.bz