Къде е вратата? - Моля?
Вратата през която влязохме.
Тези символи трябва да означават нещо. Погледнете.
Входът трябва да е някъде тук.
Нищо не разбирам.
Ето сега.
Да! Да! Да!
Какво има?
Какво става?
Някой да ми обясни какво става!
Ари, какво става?
Херодот е бил прав! - Какво става?
Не го казвай отново. - Грък.
Довери се на вярата си и пристъпи.
Матаяс, синко, винаги следвай вярата си.
Вярата, синко, е твоя водач.
Изумително е какво прави вярата. - Това беше добро, аркадиецо!
Откъде знаеше?
Не знаех.
Май тук нищо не е каквото изглежда.
Какво е това?
Според Херодот, жив човек може да остане в Подземния свят
само час, преди живителната му сила да бъде източена
и да се превърне в камък.
Да тръгваме.
Добре ли си?
Да.
Хубаво място за екскурзия, но...
Всички ще умрем тук.
Впечатляващо, младежо. Но да видим дали ще успееш да се върнеш жив.
Почакайте.
Какво става, Ари? - Лоша поличба.
Да вървим.
Става все по-добре и по-добре.
Що за ад е това?
Трябва да продължим напред.
В името на боговете, какво беше това? - Чувате ли това?
Вече не можете да се върнете. - Мога да пазя обелиска.
Още нещо.
Херодот се е маскирал като мъртвец. Ето така.
Тъй като Подземния свят е забранен за живите,
предлагам да направите същото. - А ако ни разкрият?
Тогава ще се превърнем в мъртъвци.
Какво правим? Проклети гърци!
Сигурно е много глупав. - Как изглеждам?
Смъртта ти отива.
Кажете, ако видите някакви скъпоценности.
Злато, сребро... Каквото и да е.
Значи, търсиш мъст за баща си, а?
Добре. За кръвта трябва да се плаща с кръв.
Добре ли го познаваше?
В много битки сме се били рамо до рамо.
Опожарявали сме и сме плячкосвали градове.
Оставяхме улиците залети с кръв. Много го биваше с меча.
Какво беше това? - Чух нещо.
Май настъпих някого.
Времето на пътуването ни изтича.
Въоръжете се.
При цялото ми уважение, не мисля, че е редно да крадем от мъртвите.
Може би идеята не беше толкова лоша, а?
Красота.
Татко?
Не гледайте! Продължавайте да вървите.
Не ги поглеждайте в очите.
Не ги поглеждай в очите.
Какво дрънка? - Явно прекия път не му се нрави.
Ще се погрижа за дърдоркото. - Не, няма.
Пази си острието за кухнята.
Пази си езика, за да ми оближеш ботушите.
Успокойте се! Не виждате ли как въздейства това място на всички ни?
По-късно, аркадиецо.
Някой видя ли поне един рубин?
"Злато, диаманти и рубини, в които да се спъваш."
Спъвам се единствено в трупове! - Имай търпение, приятелю.
Сигурен ли си, че вървим в правилната посока? Колко остава до меча?
Трудно е да се каже. - Просто го кажи.
За съжаление, Херодот не е описал точно...
Значи не знаеш. - Не точно, но...
Излъга ни! - Не, не. Външният вид заблуждава.
В Гърция, например, играем една игра,
която се променя и става все по-трудна.
Колкото по-дълго играеш, толкова по-близо си до победата.
Как се справяме с играта? - Никога не съм я играл.
Малко прилича на маджонг. - Маджонг.
Празнодумен грък, плашлив китаец,
луди аркадийци и мъртъвци! Проклета иларийска чест!
Дано това си заслужава.
Не мога да повярвам, че намерих късмета си в ада.
Нещата в Подземния свят изглеждат добре.
Перли.
Къде са всички? Почакайте.
Трябва да се върнем. - Нямаме време.
Вие вървете, а аз ще изчакам тук. - Добре, да вървим.
Както казах, играта става... - Да, схванах.
Какво беше това?
Кои сте вие?
И с какви нечестиви намерения сте навлезли в светилището ми?
В кое? - Аз ще се погрижа.
Господарке, ние...
Всъщност, не знам как попаднахме тук, нито къде сме точно,
защото...
Ние сме смирени търговци, пътуващи към Китай.
Приятелят ни е поел по Пътя на коприната и...
Сигурно сме сбъркали някоя отбивка.
Замълчете!
Коленичете.
Приятелите ми ще се позабавляват с вас.
Предпочитам да остана прав. Благодаря, все пак.
Аз съм Астрате,
богинята на любовта и войната.
Не само ще коленичиш,
но и ще се влачиш като жалък червей.
Не е нужно да ставаме груби. Можем да се разберем като големи хора.
Слушай...
Слушай добре.
Управлявам тази страна, както ми е угодно.
Мога да те унищожа с едно махване на ръката си.
Или, ако поискам,
мога да те прелъстя с един поглед
и да те накарам да изпълниш всяка моя прищявка.
Всяка жена може това, стига да изпъчи гърдите и да нацупи устните си.
Ти мъж ли си или жена?
Смея да твърдя, че не можеш да прелъстиш и просяк,
дори да държиш златни монети между бедрата си.
Ти потърси меча горе, а аз ще огледам тук.
Ако нямаше божествени сили, за да заблуждаваш мъжете,
те щяха да бягат от теб с крясъци.
Кой би пожелал торба кокали на 5000 години?
Безочлива кучка!
Не са ми нужни божествени сили, за да те разкъсам.
Ще съжаляваш за това!
Ще видим кой ще съжалява, стара чанто!
Ще ти разкъсам лицето.
Тогава няма да ми се налага да те гледам.
Само толкова ли можеш?
Тук си в по-голяма безопасност.
Къде си?
Хайде, стара краво!
Ето го! Дамоклевият меч.
Ако искаш да видиш Китай отново, трябва да вземем меча.
Мръсница! - Пачавра!
Значи обичаш да си играеш.
Какво правиш?
Не е честно! Каза без магии! - Излъгах.
Приготви се за дълго падане. - Почакайте, господарке.
Вината, че сме тук не е нейна, а моя.
Аз съм арогантния.
Простете ми, че навлязохме във владенията ви.
Красотата и милостта ви нямат равни.
Продължавай.
Ако приемете извиненията ми и ни пуснете да си отидем,
давам ви думата си на аркадиец,
че ще построим величествен храм във ваша чест.
Имам хиляди храмове. Отегчават ме.
Но трябва да призная, притежаваш рядко срещана привлекателност.
Не я слушай!
Ако решиш да останеш тук като мой съпруг,
може да пусна останалите.
С изключение на нея.
Пусни ме! Тук е толкова горещо! Матаяс! Матаяс!
Ще останеш млад дотогава, докато реша да останеш тук.
Единственото ти задължение ще бъде
да задоволяваш разнообразните ми желания в леглото.
Никога няма да се съгласи! Той обича мен!
А и кой мъж би легнал с теб по своя воля?
Астрате, бих бил глупак, да отхвърля предложението ти.
Но съм се заклел пред Шамаш да отмъстя за смъртта на баща си.
Предпочитам да ме знаят като глупак, отколкото като лъжец.
Не ти стиска да се изправиш срещу мен!
Познавах баща ти.
Той не може да се сравни с мен.
Баща ми беше герой.
Премахни героя, Матаяс,
и ще видиш чудовището скрито у него.
Само една целувка
и ще бъдеш мой.
Завинаги.
За Бога!
Забрави. Не си мой тип.
Матаяс! Матаяс! Внимавай, остър е.
Можеш да задържиш този.
Времето ни почти изтече.
Бягай, колкото искаш, Матаяс.
Скоро ще те имам. Така, както получих и баща ти.
Бързо! Да тичаме по пътя по който дойдохме!
Нямаме много време! Тичайте! - Не забравяш ли нещо?
Къде е съкровището, което ни обеща? - Не съм виновен, че Херодот...
Пожертва хората ми!
Жив ще те одера.
Виж!
Бързо! Бягайте! Нямаме много време!
Хайде! Хайде!
Хайде! Да вървим!
Хайде! Побързайте!
По-бързо!
Господи! Полукс!
Успяхме! - Пряк път, друг път.
Махни се от мен! Отвращаваш ме!
Астрате, удостояваш ме с присъствието си.
Не съм тук, за да те почета, Саргон.
Един твой млад приятел ме посети изненадващо.
Явно жадува да ти отмъсти.
Отне ми нещо с много сантиментална стойност.
Меч,
който може да причини големи поражения, ако не се върне в Подземния свят,
където му е мястото.
Искам си го. - Уверявам те, че ще го получиш.
Особено, ако увеличиш силите ми.
Ставаш алчен, Саргон.
Обичам това човешко качество.
Ще получиш всички сили, които са ти нужни.
Но преди това, трябва да направиш голямо жертвоприношение.
Никой не се е радвал толкова, че отново вижда слънцето,
колкото аркадиецът и спътниците му.
Дори Фонг, доволен да поеме дългия път към Китай,
бе спрял да се оплаква.
А Матаяс, с неуязвимия меч в ръката си,
чакаше нетърпеливо срещата си със Саргон.
Матаяс. Това, което казах на онова подобие на богиня...
За това, че си влюбен в мен...
Казах го само, за да й отвлека вниманието.
За да й объркаш преценката и да спечелим време.
Така си и помислих. Умно.
Да, умно постъпих, нали?
Да.
Мислиш ли, че това, което каза богинята е истина?
Това, че във всеки герой се крие чудовище?
След тази нощ, закрилата на богинята ще осигури
Аккад да пребъде завинаги.
Празненството в чест на Астрате ще е по-различно от всички, които е виждала.
Кралството и силите ми няма да познават граници.
Слава на Саргон! - Слава на Саргон!
Казва, че с радва на компанията ни, но сега ще тръгне към Китай,
за да се върне към простия живот на придворен акробат.
Жалко. Още един човек би ни бил от полза.
Казва, че в Ниппур ще те посрещнат като герой
и ще получиш злато и колкото искаш аркадийски девици.
Елате насам. Елате тук.
Къде отиват всички?
Кралят заповяда да отидем на арената.
Всички. - Движете се, малки плъхове!
Нещо не е наред.
Отидете на арената, а аз ще потърся Саргон.
Ще дойда с теб. Никога не съм обичал задължителното присъствие,
а и ще ти е нужна морална подкрепа. - Къде е посрещането ми като герой?
Върви с нея. Чака те голяма тълпа.
Гледай да не те убият. Дори смъртта да е достойна.
Ти също.
Хайде.
Не е ли по-добре да се изкачим по стената или да издълбаем тунел?
Нямаме време. - Спрете! Какво търсите тук?
Дошъл съм за черната кръв на Саргон. Отдръпнете се и няма да пролея вашата.
Повярвайте ми, не ви се иска да го правите.
Невъзможно! Що за магия е това?
Нямам работа с вас, а с онзи демон Саргон.
Нека минат. Отдръпнете се.
Боговете да ви пазят. - Аз съм с него.
Никога не съм виждал подобно оръжие!
Седнете!
Богинята Астрате! - Побързайте!
Обградени сме. - Хайде.
Чакай тук.
Това е лично.
Къде сте тръгнали вие двамата?
Натам няма места. Кой е странника с дръпнатите очи?
Майка ти гледа водни биволи.
Той ще забавлява тълпата.
Ще се грижи хората да не се разбунтуват.
Крал Саргон ви приветства, жители на Ниппур.
Вашият дар ще осигури славата и благоденствието на Аккад,...
Дар?
благословията на богинята Астрате... - Имам лошо предчувствие.
...и насладата от новия ви дух.
Сега.
Какво става?
Защо наливат масло?
Дръпнете се от стените!
Отворете портата!
Матаяс.
Татко? Как е възможно?
Що за магия е това? - Не е магията, която мислиш.
Изумителните сили на меча,
който държиш, ни позволяват да се срещнем отново.
Видях те в Подземния свят.
Там, където не ти е мястото.
Докажи ми, че наистина си ти.
Помниш ли как, когато беше съвсем малък
и понякога се плашеше,
аз те прегръщах и прошепвах в ухото ти нещо,
което само ние двамата знаем?
Помниш ли?
Татко, ти беше герой.
Защо беше там? - Не можем да избягаме от съдбата си.
Премахни героя и ще видиш чудовището скрито у него.
Чувстваш ли се по-дребен без специалния си меч?
И това го казваш ти, който винаги се криеш зад измамна външност.
Баща ми казваше, че си страхливец.
Застреляй онзи!
Ще ни подпалят!
Пирът на Императора! - Какво?
Ще запалят маслото! Ще изгорят всички! - Добре, да се разделим!
Стрелите не бива са стигат маслото!
Дойде, за да отмъстиш за баща си, великия герой.
Сега се бия за нещо повече от отмъщението, Саргон.
Бия се за това, в което вярваше баща ми.
За това, което ти поквари.
Запиши това, писарю.
Звучи ми като изречение, подходящо за надгробна плоча.
Ари, хвърли ми меча!
Мечът, гръко!
Ари!
Първо скъпоценностите.
Внимавай, остър е.
Точно така, глупако.
Планирах всяка подробност от пътуването ти до Подземния свят.
С този меч ставам непобедим.
Не можеш да имаш вяра на грък, а?
Нищо лично, Матаяс, но цяло състояние в скъпоценни камъни и хубава история...
Кой писател би могъл да устои на това?
Опиши подвизите ми добре, писарю, или ще дойда за главата ти.
Кралят, който се превърна в бог.
Какво?
Матаяс!
Никога нямай вяра на грък. Поет съм, а не писар, глупако.
Като Черен скорпион си се заклел във вярност на краля си.
И настъпи мрак.
Фонг! Спри стрелата!
Свалете ги от стената!
Маслото е готово!
Пуснете стрелите! Огън!
Фонг! Трябва да попречим на пламъците да стигнат до стените!
Хайде, Фонг!
Загасете пламъците! - Гаси огъня.
Използвай пясък!
Загасете пламъците преди да стигнат до стените!
По-бързо, Фонг! Не позволявай пламъците да достигнат стените!
Това не е хубаво!
Фонг, към стената! Трябва да го изгасим!
Посрещнаха ме като истински герой. - Какво?
Това е за баща ми!
Лейла, ти ни спаси!
Е, Матаяс, защо да проявя милост?
Ти посмя да ме отхвърлиш.
Да не споменаваме и, че открадна меча ми.
Защото, господарке,
знаеш, че скоро ще дойда при теб.
Да, така е.
Шамаш, чуй молитвите ми.
Вече три дни синът ми спи ни жив, ни умрял.
Моля те, върни ни го или го вземи при себе си.
Каква е тази воня?
Мисля, че заслужавам благодарност.
Никога не съм възнамерявал да служа на онзи негодник.
Ще разкажа историята ти добре, приятелю.
Подвизите ти ще се разчуят.
Само ме пусни.
Добре дошъл.
Жители на Аккад, представям ви новият ви крал,
синът на Хамураби, Шалманисер.
Народе на Аккад, преживяхме много тежки времена.
Но слънцето изгря отново.
Къде е гръкът?
Спомена нещо за Олимп и тризъбецът на Нептун.
Помоли да ти дам това. Каза, че ще разбереш.
Какво?
Мисля, че ще се справи.
Земята на народа ни отново ще благоденства.
Народе на Аккад... - Трябваше ти да си на негово място.
Не, благодаря. Не си падам по тези неща.
Ами ние?
Всичко ще е наред.
Щеше да е хубаво да живеем в прекрасен дворец с много слуги.
Мислех, че искаш да бъдеш войн и да обикаляш света?
Реших, че битките и убийствата не ми допадат, колкото си мислех преди.
Ами ти?
Но истината беше, че на Матаяс битките и убийствата му допадаха.
И макар да обичаше Лейла, кръвта на война
и отровата на скорпиона все още течаха във вените му.
Те го накараха да тръгне по широкия свят в търсене на приключения
и още битки. Някой ден, може би,
той щеше да се завърне и да стане Кралят на Скорпионите.
Но това е друга история.
Превод StraightEse
http://subs.sab.bz