Родена съм на 15 февруари 1833,в Бостън,Масачузетс.
Аз съм последното от пет деца.
И четирите преди мен - момичета.
Баща ми,човек на науката,очаквал раждането на дълкоочаквания син.
Щял да го кръсти Майкъл.
Кръстили ме Михаела.
Бях решила да отида в медицинско училище,но нито едно не приемаше жени.
Накрая получих диплома за лекар от женският медицински колеж в Пенсилвания.
За ужас на майка ми,баща ми ме направи партньор в своята практика
и в продължение на седем години работихме рамо до рамо докато...
Когато той почина изгубих своя подържник,наставник,и най-добър приятел.
Майка ми би казала,че ме е разглезил,
а аз бих казала,че той ми даде свободата да бъда себе си.
Със смъртта на баща ми нашата практика замря
и се страхувах,че животът ми като лекар е приключил,
но аз му обещах,че ще продължа напред.
- Омръзна ми ,Михаела.Баща ти си отиде,а също и пациентите му.
- Имам и свои пациенти.
- Баща ти те насърчи в една илюзия.
- Имам лекарска диплома, това,майко,не е илюзия.
- В този свят е така.
- Може би принадлежа на друг свят тогава.
- Видях обява в Глоуб за градски лекар на територията на Колорадо.
- Благодаря.
Изпратих телеграма,описвайки опита си и след седмица получих отговор,
предлагащ ми работата.
Беше на границата,където хората започваха нов живот.
Място,на което ще се нуждаят от услугите ми,където уменията ми ще
се оценят,където най-накрая ще ме приемат като лекар.
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖЕЙН СИЙМОР
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
Докато се носехме по тази обширна територия
усещах как цивилизацията оставаше зад мен,
изчезвайки малко по малко след всеки завой.
Баща ми ме учеше,че различните обичаи,език и цвят на кожата
не са основание за предрасъдъци и омраза.
Но от това, което виждах за пръв път
ми се свиваше коремът.
- Добре дошли в Колорадо Спрингс.
- Извинете.Къде бих могла да намеря отец Джонсън?
- Там в църквата.
- Благодаря ви.
Мога ли да оставя багажа си тук за малко?
- Имате в предвид дали ще е там когато се върнете?
- Не, аз просто...
- Не всички сме крадци тук на границата,г-це.
- Разбира се,че не.
Просто се притеснявам да не пречи на някого.
- Не.
- Извинете.Вие ли сте отец Тимъти Джонсън?
- Да.Какво мога да направя за вас?
- Михаела Куин,доктор по медицина.
Новият лекар.
- Не мисля,че разбирам.В телеграмата пишеше Майкъл Куин.
- Мисля,че го написах доста ясно- Михаела.
Баща ми очаквал момче.
- И аз също.
Бихте ли дошли с мен?
- Разбира се.
- Какво става?
- Новият полковник Шивънгтън говори с вожда Черният чайник.
Преговарят с индианците за земите на север от Саут Крийк.
- Боже!Добре ли сте?
- Да,добре съм.Нищо ми няма.
- Хоръс!Хоръс!
- Да.Тук горе съм.
Какво мога да направя за вас,отче?
- Онази телеграма,която получи от лекаря от Бостън.
Как беше подписана?
- В какъв смисъл?
- Не си променял нищо,нали?
- Разбира се,че не.
- С изкючение на инициала в средата.
Не разбрах какво точно означава..
- Беше "а" нали?
- Точно така,г-це.
- Благодаря,Хорас.
- Няма защо.
- Много ми е неудобно,г-це Куин.
И трябва да ви се извиня за неудобството.
Разбира се ще ви платим пътя обратно до Бостън.
- Не е нужно,благодаря.
- Колорадо Спрингс се нуждае от лекар и аз съм такава.
- Но вие не разбирате.Никой не чувал за лекарка досега.
- Винаги има първи път.
- Няма уважавани неомъжени жени в Колорадо Спрингс.
- Много жалко,отче.Всики град трябва да има поне една!
Вдовицата Купър дори не приема жени.
- Извикай майка си.
- Ей,мамо!
Мамо!
- Идвам!
Добро утро!
- О,Шарлот.Стана ужасна грешка.
- Само малко недоразумение.
- Мислех,че г-ца Куин е мъж.
Реших,че след като отговаря на обявата е лекар.
- Аз съм лекар!
- Значи вие сте новият лекар.
- Да.
- Но това не е...
- Михаела Куин,доктор по медицина.
- Шарлот Купър.
Това са децата ми - Матю -най-големият,
Това са Колийн и ...Брайън.
- Роклята ти е изцапана.
- Внимавай с обноските.
- Казах на г-ца Куин,че приемаш само мъже.
- Нямам такова правило.
- Матю, върви да помогнеш на отеца да донесе багажа.
Моля заповядайте.
- Ти истински лекар ли си?
- Точно така.
- Ходила си в колеж и всичко останало?
- Да.
- О,оттук моля.Тук горе.
- Тук са отседнали и войници от военният поход.
Ето тук.Внимателно.
Благодаря,отче.
Матю.
Е, не е Босън.
- Много е хубаво,благодаря.
- Добре.
Очакванията ми за топло посрещане претърпяха пълно разочарование.
Явно отношението към жени лекари в Колорадо Спрингс не бе
по-добро отколкото беше в Бостън.
- Боже, благослови тази храна и онези,които я приготвиха и сервираха.
Нека всички деца по света бъдат благословени.
Благодаря ти Господи.
- Амин!
- Капитан Шивингтън,как вървят преговорите?
- Полковник Шивингтън.
- Моля за извинение.И как се справяте с индианците?
- Единствената причина да седя тук в мръсотията е,
че конгреса слуша хора със състрадателни сърца,
които никога не са виждали индианци.
- Мисля,че основанията им са,че индианците са били тук първи.
- Те спират прогреса,г-це.
- Прогрес за кого,сър?
- За всички!
Аз съм напълно уверен,че да избием червенокожата паплач
е единственият начин да имаме мир и спокойствие.
- Чудесно задушено.
- Благодаря,полковник.
- Сгодена ли сте,докторе?
- Бях.
- Тук се падат по двадесет мъже на всяка жена.
- Наистина ли?
- Да.
- Къде мога да намеря вестникарски услуги?
- Ще трябва да отидеш до Денвър.
- Ами...Къде мога да пусна обява тук?
- В магазина на г-н Брей.
Всичко минава оттам - по един или друг начин.
- Трябваше да ме послушате,отче.
Колорадо Спрингс не се нуждае от лекар.
- Тя не приема "не" за отговор,Джейк.
Какво да направя?
- Качете я на следващият дилижанс и да
се връща там откъдето е дошла.
- Добро утро,господа.
- Добро утро.
- Г-н Джейк Сликър.Извадил е няколко зъба,закърпил е
няколко рани и смята,че това го прави лекар.
- Ясно.Това е конкуренцията.
- И то от жена.
Разбираш ли,единствената лекарка,която работи тук е акушерката.
Имаш късмет,че тя е много разумен човек.
- Така ли?Наистина искам да се запознаем.
- Вече се запозна.
- Ти?
- Аха.Добро утро.
Ето тук.
- Какво има,Шарлот?
- Няма проблем,Лорън.
Лекаря просто иска да сложи обява.
- Лекаря?!
Няма място.
- Някои от тези обяви са надживяли онези,които са ги сложили там.
- Съжалявам,Шарлот.
Всички са актуални.
- Какво, по дяволите,прави той тук?
ЗАБРАНЕНО ЗА КУЧЕТА И ИНДИАНЦИ
- Ето една, която не е актуална,г-н Брей.
- Какво правите?
- Това е частна собственост,г-це.
ТЪРСИ СЕ ПОСТОЯННО ЖИЛИЩЕ ПОДХОДЯЩО ЗА МЕДИЦИНСКА ПРАКТИКА.
- Време е да отидем за коня ви.
- Какъв кон?!
- Този,с който ще посещавате пациентите си.
- А, този кон.
- Приятен ден, господа.
- Да си лекар е едно,да си жена е друго.
А да си неомъжена жена - съвем друго.
- Имаш много неща в своя вреда.
Това,което не разбираш е,че тук някои хора
дори не се отнасят с жените като с човешки същества.
- Но нали имаше война за равноправие.
- Съжалявам,че ти казвам това,док,но тук никой не се интересува от това.
Заети са да убиват индианци.
- Добро утро,Робърт И.
Някой от тези хубави коне да е за продан?
- Кой е купувача?
- Просто зададох въпрос.
- Кафявият с петната.
- А,кафявият с петната.
Добри плешки.
- Много добри.
- Хубав,силен гръб.
- Отличен гръб.
- Чудесни зъби.
- Изгнили са.
- Може би малко.
Харесва ми този.
- Много е стар.
- Но изглежда има ...характер.
- Можеш ли да яздиш?
- Мога.
- Сигурна ли си?
- Само гледай.Спри.
- Стъпи по-навътре.Хайде скочи.
Скочи.Нагоре.
- Свалили сте я.
- Не.Отговарям на обявата.
- Ето я.
- Спри.
- Ако искате да оцелеете трябва да се научите да се оправяте сама.
- Точно така.
- О!Чакай!Върни се!
Ето така!Хайде!
Хайде!
- Колко?
- Долар на месец.
- Ще я вземя.
- Какво мислите?
- Не прилича много на табела.
- Изобщо не мога да си представя как намери сама пътя до града.
Мислех,че Съли ти е показал.
- Това ли е името му?
- Дори не ти е казал името си?!
- Не беше много разговорлив.
Ако трябва да съм честна,тревожех се да не размисли.
- Това няма да се случи.
Съли е човек,който държи на думата си.
- Защо не живее в къщата?
- Съли бил миньор , дошъл със златната треска на Пайкс Пийк през 1859..
Бе влюбен в прекрасната дъщеря на Лорън,Абигейл.
- Собственика на магазина?
- Точно така.
- Но той се държеше сякаш не познава Съли.
- Абигейл почина при раждането на първото им дете.
Направих всичко по силите си.
Но тя имаше нужда от лекар.
Докато той дойде от Денвър тя почина.
И бебето също.
Лорън обвини Съли.Той е един озлобен човек.
Просто имаше нужда да хвърли вината на някого.
- Наистина е мръсно.
- Затова сме тук.
- Ето ти престилката.
- Благодаря,скъпа.
- Някога хващала ли си метла изобщо?
- Дали съм го правила?!
- Същото като с коня е,нали?
- Имахме слуги.
- Момент.Брайън,сложи водата ето там.
Колийн.
Взимаш от водата и напръскваш.
- Какво е това,д-р Майк?
- Брайън,веднага върни това обратно!
- Не,няма проблем.Само внимавай.
- Прилича на томахавка.
- Не всичко е индианско!
- Брайън е луд по шайените.
- Съли има томахавка.
- Видях.
- Това служи за проверка на рефлексите.Виж.
- Ей, хайде пак.
- Защо проверяваш рефлексите?
- Казват ми неща за мозъка.
- Коленете му ти казват за главата му?!
Звучи глупаво.
- Ти пък какво разбираш?
- Деца - на работа!
- О,не!Бягат!
- Внимавай!Кокошките са подли.
- О!Как взимаш яйцата?
- Трябва да ги излъжеш.
- Как?
- Трябва да ги подмамиш да се махнат от полога.
След това лесно взимаш яйцето.
- Браво!
- Хайде,сине!Време е да си тръгваме.
- Не знам как да ти благодаря.
- Няма нужда.Нямаш нужда от благодарности.
Нуждаеш се от късмет.
Няма да ти е лесно.
- Хайде.Да тръгваме!
- Дий!
- Чао!
Шарлот беше права.
Единсвеното нещо,което знаех беше учението,
не знаех нищо за ежедневните трудности,
които тези хора понасяха с твърдост.
Люлката,ръчно изработените мебели,
всяка тенджерка и чиния,
Съли беше оставил всичко,както е било преди да почине съпругата му.
Сандъкът с чеиз,пълен с неосъществени мечти.
Бебешките терлички,сватбената им снимка-
почувствах се като неканен гост.
- Добро утро.
- Наистина изглеждаш великолепно.
- Много елегантно,като за Бостън.
- О!
- Сложи я там.
Нека те представя на някои хора.
- Добро утро,г-н Дженинг.
Ето още някои хора- Добро утро на всички.
Да поздравим тези хора.
- Здравейте!
- Хайде Емили!
- Ей,Сликър!
Един приятел е прострелян!
Една сачма рикошира докато ловувахме.
- Извинете,господа.Аз съм лекар!
Лекар съм!Нека да видя.
- Пренесете го в магазина.
Нямаме нужда от помощта й!
- Хайде!Влизайте вътре!
- Извинете!Пуснете ме да мина.
- Г-жо,добре ли сте?
- Вижте,махнете се от жена ми!
- Жена ви е болна.
- Просто един от нейните пристъпи.
- Сърцето й бие ускорено.
- Разбира се.
- Просто от вълнение.
- Имате аритмия.
- Гледайте си работата!
- Това ми е работата!
- Има някои ваши неща в хижата.
- Не ги искам.
- Какво ви каза вождът Черният чайник,когато дойдох днес?
- Искаше да знае коя сте.
- Какво му казахте?
- Казах му,че сте лекар от Изток.
Каза,че при белите само мъжете практикуват медицина.
Затова трябва да сте луда бяла жена.
С изключение на Шарлот,никой от града не ме приемаше
сериозно като лекар.
Започвах да си мисля,че Черният чайник може да е прав.
Може би бях луда.
Дойдох в Колорадо Спрингс за да бъда лекар-новатор.
Но изглежда бях само новатор.
- Кой е?
- Матю Купър.
- Мама се нуждае от помощта ти.
- Бебето не се е обърнало.
Опитах да го раздвижа,но нищо не стана.
- Емили!
Губим ги.
Почисти й корема с това.
- Спокойно!Спокойно!Всичко ще бъде наред.
Няма да я режеш,нали?
- Нямам избор.
- Не знам.
- Знам какво правя.
Дръж това на носа й.
Дръж го така.
Достатъчно.
- Нещо не е наред.
- Почисти дихателната тръба.Направи масаж.
- Не.Не става.
- Обърни го надолу с главата.
- Надолу с главата?!
- Направи го!
- Хвани го за стъпалата!Плесни го!
- Не.
- Отново!
- Всичко е наред,Емили!Докторката ви спаси живота!
- Имаш красиво здраво бебе,Емили.
- Емили се оправи.И бебето беше добре.
Но все още нямах пациенти.
Разбрах,че е време за драстични мерки.
- Добро утро.
- Добро утро,г-н Сликър.
Нуждая се от професионалните ви услуги.
Надявах се да намерите време за мен
в натовареният ви график.
- Не подстригвам жени.
- О,не,сър.Нуждая се от вашите медицински услуги.
Не мога да се оправя с тази болка в зъба.
Бих искала второ мнение.
Като лекар с лекар.
- Влезте.
Ще погледна.
Седнете.
- Този от...
- Лявата страна.
- Да.Всъщност и от двете страни,но оттук е по-зле.
- Порязали сте се.
- С ножиците.
- Изглежда ми инфектирано.
- Отворете.
Изглежда зле.
- Какво предлагате?
- Да го извадим.
- Да го извадим?!
- Да.
- Няма ли друга възможност?
- Поискахте ми мнението,получихте го.
- Да,разбира се.Сигурна съм,че сте прав.
Така,че се оставям изцяло на вашата грижа.
- Какво?!
- Извадете го!
- Пригответе се.
Сувенир?
- Вярвате ли,че вече се чувствам по-добре?
Колко ви дължа,г-н Сликър?
- Два цента.
- Това ще помогне за инфекцията.
Благодаря много,г-н Сликър.Приятен ден!
- Забравихте нещо,г-жо.
- Зъбът ви!
- Голямо нещо,а?
- Да,г-жо.
- Как се чувствате,г-жо Брей?
- Нищо ми няма.
- Изглеждаш бледа.
- Извадиха ми зъб.
- Какво?
- Джейк Сликър каза,че е за вадене.
- Нищо му нямаше на зъба,нали?
- Не.
- Засрами се!Да позволиш да ти извадят напълно здрав зъб!
- Права си.
- От друга страна .... направо си го впечатлила!
- Мислиш ли?
- Да.Уверявам те,че е така.
- Много смело от твоя страна-
мъжете не могат да пренебрегнат това!
- Шарлот?
Как почина съпруга ти?
- Не е умрял.Доколкото знам е жив и здрав и се мотае някъде.
- Но всички ти казват "вдовицата Купър"?!
- Ами...по този начин хората просто са мили с мен.
Имахме ферма в Тепика.Отне ни 4 години нещата да потръгнат.
И един ден просто я продаде без дори да ме пита.
Една сутрин дойде и каза,че отиваме да копаем злато на Пайкс Пийк.
- Годеникът ми никога не е споменавал войната,
допреди да дойде на вечеря облечен в офицерска униформа
и съобщи,че заминава след два дни.
Два дни!
- Мъже!
Не може да се разчита на тях.
Когато срещнах моят нещастник...
загубих ума си.
И един ден стана и изчезна...
с моите скътани пари.
- Съжалявам,Шарлот.
- Станалото станало.
- Ами твоят мъж?
- Беше лекар.Срещнах го в болницата.
В онези дни бях прекалено заета с работата си.
Не обръщах внимание на тържествата като сестрите ми.
Момчетата се притесняваха да ме поканят на танц,
защото бях прекалено...
- Умна.
- Не исках да се откажа да бъда лекар,затова се отказах от празненствата.
- Защо не се оженихте?
- Загина във войната.
- Странно.Няма значение как си ги изгубил болката е една и съща.
- Какво става?Приключиха ли?
- Да,приключиха.
- Споразумяха ли се?
- В известен смисъл.
- Шивингтън заплаши с война,освен ако Черният чайник не се откаже от
резервата на юг от Сейнт Крийк.
- Но защо?
- Защото иска да впечатли офицерите във Вашингтон,
като ги даде на президента Грант и Конгреса.
За да стане първият губернатор.
- Но това едва ли са преговори.
- Шивингтън не дойде да преговаря и споразумява,а да краде.
Още един месец мина,а все още нямам пациенти.
Но имах много специален посетител.
- Здравейте.
Самият г-н Джейк Сликър.
- Това,което ми дадохте подейства.
- Радвам се.
- Как са зъбите ви?
- Добре.
- Да ви предложа нещо за пиене?
- Не.Трябва да се връщам.
- Познавате ли Робърт И?
- Ковачът?
- Може да го питаш за лумбагото му като си в града следващият път.
- Той дори не искаше да ми продаде кон.
- Всъщност го помолих да ти позволи да го прегледаш.
Омръзна ми да се занимавам с него.
- Ще видя какво мога да направя.
- Добро утро.
- Исках да ви благодаря,че ми продадохте такъв хубав кон.
- Стар е.
- Но е здрав.
- Така е.
- Тази професия сигурно е тежка за ставите.
- Да.
- Със сигуност е по-тежка в случай,че имаш лумбаго.
- Да.
- Чух,че и вие имате.
- Да.
- Имате ли нещо против само да погледна?
- Не искам жена лекар!
- От всички хора в този град, мислех,че вие знаете какво е да
ви съдят несправедливо!
- Чакайте!
- Така боли ли?
- Не се чувствам добре.
- Виждате ли подутините тук?Нарича се артрит.
- Ако взимате щипка от този прах три пъти на ден
подуването ще изчезне и болката ще намалее.
- И не можете да го излекувате?
- Не напълно,но от това ще се почувствате по-добре.
- Изглежда ще свърши работа докато дойде новият лекар.
- Нов лекар?!
- Отчето каза,че е пуснал нова обява.
- Настоявам да ми кажете защо сте пуснал нова обява за лекар,
след като мястото вече е заето!
- Нямах намерение да ви обиждам,г-це Куин.
- Д-р Куин!
- Това е въпрос на мнение!
- Чие мнение,ако питате пациентите ми!
- Не съм чул да имате пациенти!
- Джейк Сликър,Емили Донован,Робърт И!
- Мисля,че трябва да се успокоим!
- Напълно спокойна съм!
- Просто чакам отговор.
- Помощ!Д-р Майк!Мама!
Ухапа я гърмяща змия!
- Трябва ми кофа студена вода,възглавници,
Колийн, трябва ми чаша ябълково вино,
и ти Брайън дръж ръката на майка си.
- Какво правите всички тук?
- Ухапа те гърмяща змия.
- О,да.
- Ще се оправиш.
- Така ли?
- Дай това на майка си.
- Хайде,мамо.Трябва да изпиеш това!Хайде!
Мамо!
- Д-р Майк.
- Шарлот.
- Искам едно нещо.
- Всичко.
- Моля те грижи се за децата ми!
- Шарлот, не и аз!
Искам да кажа,че не знам нищо за деца.
Как да ги отглеждам.
Не те учат на това в медицинското у-ще.
Освен това ти ще се оправиш!
- Обещай ми!Обещай ми!
- Обещавам!
- Брайън!
- Мамо,не!
- О, милостиви боже, дай покой на душата на Шарлот Купър,
която напусна този свят.
Боже,помогни ни да разберем,че скръбта от загубата е
силна колкото любовта.
Амин!
- Синко.
Шарлот остави много неплатени сметки.
И след като банката в Денвър затвори пансиона,
беше решено децата да дойдат да живеят с мен.
- Конете са наши.Както и всичко останало.Ще си ги вземем когато си тръгнем.
- Но вие току-що дойдохте.
- Ще остана в обора.
- Не искам да живея тук!
- Брайън,нямаш избор!
- Има място за крава.
- Знам,но истината е,че не знам как да се грижа за нея.
- Но можеш да се грижиш за нас,така ли?
- Почакай малко,Матю.Никога не съм претендирала,
че знам какво е да си майка.
- Няма да си наша майка!
- Хайде!
- Знаеш,че нямах това в предвид.
Не знам как да бъда домакиня.
Да бъда лекар е единственото което мога.
Надявах се,че може да се учим един от друг.
Имам желание,ако и вие искате.
- Искам у дома!
- Не може!
- Брайън!
- Къде мислиш,че отиваш?
- Бягам оттук и ще живея с шайените!
Пусни ме!
- Успокой се!
Скъпа майко,
знам,че в миналото,нехаех за желанието ти да науча повече за
отглеждането на деца.
Обаче,има известна промяна на обстоятелствата,която промени
отношението ми по въпроса и ще оценя всеки съвет в тази връзка.
- Ах ти, малък нескопосен глупак!
- Пусни го!
- Счупи буркана с бонбони!
- Без да искам!
- Качи се на този стол,като му казах да не го прави!
- Не послуша ли г- н Брей?
- Само исках да погледна.
- Какви са щетите?
- Буркана струва 1 долар,и 100 бонбона - още 1 долар!
- Беше наполовина пълен,Лорън!
- 1.50!
- Моля включете го към сметката ми.
- Със сигурност ще го направя!
А кой ще почисти тази бъркотия?
- Не знам как!
- Тогава ще се научиш.
- Мразя те!
- Продължавайте с пазаруването.
- Благодаря ти!
- Беше истина.
- Мод!
- Сърцето ми бие ускорено,точно както ми каза.
- Колко често се случва?
- Все по-често.
Веднъж,два пъти седмично.
- Този прах се нарича дигиталин.
Взимай по една щипка всеки път щом сърцето ти забие ускорено.
Ще го успокои.
Само това ми е останало,но ще поръчам от Чикаго още.
Мод,не трябва да работиш толкова много.
Ей сега се връщам.
- Добро утро,Хорас.
Искам да пусна едно писмо.
- А?
- Писмо.
- Мисля,че си губя слуха.
- Трябва да ми позволиш да те прегледам.
- Не сега.
- Нека да видя.
- Няма нужда.
- Няма да боли.
- Сигурна ли си?
- И двете уши ли или само едното?
- Главно това.
- Седни.
- Сигурна ли си,че знаеш какво правиш?
- Абсолютно.
- Точно каквото си мислех.
- Така ли?
- Какво е това?
- Само стой мирно.
- Имаше много ушна кал.
- Страхотно.Ще приемеш ли няколко марки за излекуваното ухо?
- Трябва да изпратя телеграма до Чикаго и сме се разплатили.
- Звучи ми честно.
- Някакво лекарство ли?
- Точно така.
И е много важно.
- Веднага ще я изпратя.
- Благодаря ти,Хорас.
- Винаги.
- Докторе!
Трябва да ми помогнете.
- Майра,какво по дяволите,правиш там?
- Нищо.
- Трябва да ви помоля да напуснете,г-це.
- А аз ще трябва да ви откажа.
Къде можем да поговорим?
- Забранено е за жени.
- Не съм жена,а лекар.
Седни.
Шумно легло.
Как се казваш?
- Майра.
- Аз съм д-р Куин.
- Хареса ми това,което казахте.
- Не одобрявам мъжкото лицемерие.
- Аз също.
- Кажи,какво ти е?
- Ами аз...аз имам...
- Женски проблем?
- Да.
- Преглеждали ли са те преди?
- Не.
- Няма от какво да се боиш.
Благодаря ти,Майра.
- Ще намеря изхода.
Искам да си легнеш и да почиваш поне два дни.
И без...активност един месец.
- Ханк ще е бесен!
- Собственика на бара?
Остави Ханк на мен.
- Чакай!
- Не са истински,но са хубави.
- Чудесни са.Благодаря.
- Аз съм тази,която трябва да ти благодари.
- Ще те прегледам след седмица.
- Ханк!Казах на Майра да се въздържа един месец!
- Да се въздържа?!
- Да не работи!
- Тя работи за мен!
- Освен ако не искате да я заместите!
- Боя се,че това не е моята професия,господа!
Както ви казах,аз съм лекар.
И очаквам да ме посети всеки от вас,
който е бил достатъчно неразумен да бъде с Майра преди да изтече месеца!
- Изчезвай!
- Не сме съвсем приключили с вас,г-жо!
- Целуни я!
- Махнете се от пътя ми!
- Хайде!
- Качвайте се в каруцата!
- Брайън почисти наистина добре!
- Хайде!
- Благодаря ви!
В цялата суматоха почти бях забравила за буркана с бонбоните.
Но Брайън не беше.
Все още ми беше ядосан.
- Брайън!
Брайън!
- Какво става?
- Брайън е избягал!
- Ще изкарам конете!
- Искам да останеш тук и да се грижиш за Колийн.
- Няма да остана тук!
- Просто прави каквото ти казвам,Матю!
Брайън!
- Моля ви!Кажете им да ме пуснат!
- Казва,че сте се изгубили.Довели са ви тук за ваша безопастност!
- Не се бях изгубила!Е..може би да.
Брайън избяга!Наумил си е да избяга и да живее с шайените!
Мисли,че ти живееш с тях!
Ти си неговият герой!
- Така ли?
- Да.И сега е някъде сам,бродещ в студа с диви животни!
- Черният чайник казва,че ще потърсят момчето,веднага щом се развидели.
- Благодаря ви.
- Кога ще тръгнем?
- Нама да идваш.Жените остават в лагера.
- Не и тази жена!
- Шайените вярват,че ако жена се държи като вожд,ще стане такъв.
- Ще рискувам.
- Не,не съм гладна.
- Искаш ли да търсиш момчето,когато слънцето изгрее?
Ще ядеш - гладна или не.
- Последният път,когато ядох царевица седях на брега на река Чарлз.
- Къде е това?
- У дома.
- Някога изпитвали ли сте носталгия,г-н Съли?
- Не.
- Мислите ли,че ще се оправи съвсем сам?
- Никой не знае.
- Разочаровах Шарлот.
- Не,не си.Направи,каквото можа.
- Понякога нещата се случват не както искаме.
- Не се тревожи,скъпа.Ще го открием.
- Брайън!
Брайън!
- Джейк,Отче,Матю!Елате с мен!Останалите проверете от другата страна!
- Това е на Брайън!
- Търси!
- Излезли са от резервата!
- Вероятно на лов.
- А може би да беснеят!
- Имаме достатъчно неприятности,че да палим и война с индианците.
- Червенокожите никога не са спазвали думата си към нас.
- Мисля,че е точно обратното,г-н Брей!
- Виж,синко,знам,че майка ти обичаше индианците,мир на праха и,
но не е време за сантименталности.
- Матю е прав.Само си правиш прибързано заключение.
- Виждам това което е.Ето ги тук!
- Ей,върни се и кажи на поковник Шивингтън.
Ще ги наглеждаме.
- Брайън!
Брайън!
- Д-р Майк!
- Не се бой!Ще те извадим!
- Дръж се здраво!
- Добре ли си?
- Боли ме.
- Къде?
- Кракът ми.
- Кракът му е счупен.Трябва ми шина.
- Ще намеря нещо.
- Ще се оправиш,Брайън.
Ще трябва да наместя кракът ти,за да може да те преместим.
- Добре.
- Ето.
- Просто дръж главата му.
- Захапи това.
- Ти си смело момче.
- Той е добре.
- Това е д-р Майк.Мисля,че и Брайън е там.
- Кавалеристи!Напред!
- Не!Чакайте!
- Какво правиш?!
- Не!Недейте!Вие не разбирате!Чуйте ме!
Спрете!
- Не стреляйте!
По дяволите,жено!
Месите се в правителствени работи!
- Не е вярно.Това е потеря за издирване.
Момчето ми се изгуби и тези хора ми помогнаха да го намеря.
- Тези шайени са нарушили федерален закон,
напускайки резервата в група по-голяма от двама души!
- Вината е моя!Моля приемете моите извинения!
- Отстъпете!
- Брайън?
- Добре е.
- Добре ли си?
- Добре ги наредихте,д-р Майк!
- Благодаря.
- Горката Колийн,сигурно се е побъркала от тревога!
Да се прибираме у дома.
Кракът на Брайън заздравя добре.
Иска ми се да мога да кажа същото за взаимоотношенията с шайените.
Хората от града са изпълнени със страх,
а войниците са злостни.
Бяхме далеч от мирно разрешение на въпроса.
Що се отнася до моята практика, имах някои,да ги наречем,
интересни случаи.
- Добро утро.
- Как е прасето на г-н Тортъл?
- Много добре,благодаря.
Не знаех,че прасетата са толкова умни.
- Някои казват,че са по-умни и от кучетата.
- Не и от вълците.
- Не съм казал вълци,нали?
- Харесва ли ти?
- Чудесно е.Но важното е дали на теб ти харесва.
Ще го вземем.
- Не искате ли да знаете цената?
- Може да си ушиеш нова рокля за Коледните танци.
- 8 ярда,моля.
- Такива неща разглезват децата.
- Много е хубаво,Брайън.Прилича на вълка на Съли.
- Така е.Съли е този,който го е направил.
- Мислех,че е миньор.
- Той е загадка.
- Защо продаваш нещата му?
- Не аз съм ги сложил там.
- Беше на дъщеря ни.
- Достатъчно!
- Ще го купя!
- Д-р Майк!
- Мод!Мод!
Мод!
- Мод,къде е праха,който ти дадох?
- Какъв прах?За какво говори тя?
- Мод,чуй ме.
- Да я качим горе на леглото.
- Не!
- Не може да я оставим да лежи на пода!
- Не трябва да я местим!
- Мод,чуй ме!Къде е праха?
- Свърши!
- О,боже!
Дръж главата и вдигната!Не я мести!
- Хоръс!Къде е пощата?
- Ето тук.
Ей,това е държавна собственост.
- Моля те,Хорас!Трябва да ми помогнеш да го намеря!
- Какво?
- Лекарството!
- Ето това е от Бостън!
- Не!Лекарството,което поръчах от Чикаго!
- Още не е пристигнало!
- Направи нещо!
- Нищо не мога да направя.
- Мод!Мод,не умирай!
И преди съм губила пациенти,но никога заради обикновено лекарство.
Тази гранична справедливост е нещо, което никога няма да приема.
- Искаш ли още?
- Не,благодаря.
- Не си прочела писмото си.
Скъпа Михаела,
Така ме нарича майка ми.
Скъпа Михаела,
Току-що получих писмото ти от 10 ноември.
Не е за върване,че пристигна почти месец след като си го пратила.
Всичко,което напиша няма да е актуално,когато го четеш,но няма значение.
Мери очаква дете.
Мери е най-голямата ми сестра.
Терминът е през май.Може би ще си се върнала дотогава.
Няма да се преструвам и ще каже,че се надявам да напуснеш тази работа.
Ти си цивилизована жена,а не някаква селянка.
Що се отнася до съвета ми за отглеждане на деца,
ела си у дома,устрой се и отгледай собствено семейство.
- Кой е?
- Съли.Отвори!
- Черният чайник е прострелян!
- Сложете го тук.
- Шивингтън и хората му устроиха засада на селото.
Изравниха го с земята.Убиха почти всички.
- Има куршум във врата.
- Можеш ли да го извадиш?
- Така мисля,но...се подува и първо трябва да измисля нещо
през което да диша.
- Какво?
Дано знаеш какво правиш.
- Нарича се трахеотомия.
Това ще му помогне да диша.
- Това е за болката - кажи му.
- Той не се бои от болката.
- Сигурно Шивингтън ще търси трупа на Черният чайник.
Дано не дойдат да го търсят тук.
- Не може да го местите.Може отново да почне да кърви.
Освен това трябва да зашия трахеотомията,щом спадне подуването.
- Как се забърка толкова в това?
- Виждаш ли вълка там?Някои хора мислят,че е зъл.
Но е мой приятел.Също като индианците.
Преди тридесет години белите за пръв път стъпват на тази територия.
Имаше хиляди от тези вълци.
След това правителсвото ги изби и сега има само няколко стотин.
Така,както виждам нещата,същото се случва с индианците.
- Може да скрием Черният чайник в обора.
- Благодаря ти.
- Иска да знае кога може да го преместят.
- Поне след ден,когато тъканта е заздравяла малко.
- По-добре се връщай в къщата.
- Хайде,Брайън.Момчета!
- Брайън,сложи масата!
- Прикри ли следите,Матю?
- Да,всичките.
- Ами ако те разпознаят?
- Седнете и бъдете тихи.
- Госпожо.
- Мога ли да ви помогна?
- Търсим едни индианци,които може да са дошли насам.
- Индианци?В този район?!
- Съжалявам,но имаме заповед да претърсим всяка къща.
- Заповядяйте.
- Не виждам нищо.
- Да проверим обора.
- Провери отзад.
- Благодаря за конете.
- Няма защо.
- Не обещавам,че ще ти ги върна.
- Няма проблем.
- Майка ти добре те е възпитала.
- С тях ли ще яздиш,Съли?
- Не.
- Защо не?
- Страхувам се от коне.
- Наистина ли?
- Да.Винаги съм се страхувал.
Всеки се страхува от нещо.
- Вождът Черният чайник току-що ти даде шайенско име.
Лечителката.
- Какво ще правят сега?
- Това което никога не са искали.
Ще се бият.
Е...май ще тръгвам.
Хайде, момче!
Не видяхме Съли след това.Сякяш бе изчезнал в зимата...
Но със зимата дойде и Бъдни вечер.
Колийн бе развълнувана за коледните танци,
но когато стана време снега ни затрупа.
- Навън е истинска снежна буря!
Не може ли да зарежем това?
- Не!Ще спре да вали всеки момент.
- Глупости!
- Млъкни!
- Престанете.Това не е начина да си говорите на
Рождество Христово.
Коледа не е само тържество,Колийн.
- Знам.Но чаках толкова дълго!
- Как ще украсим елхата?
- Може да излезеш навън да те изяде снежното чудовище!
- Не е важно и украсяването на елхата!
- И със сигурност не става въпрос и за облекло!
- Не.Но няма да навреди да се позабавляваме малко.
- Снежно чудовище?!
- Да, ще те хване!
- Знаете ли какво - да попеем коледни песни.
Тиха нощ,свята нощ...
Мили боже,
дай ни сили да приемем лошият късмет през изминалата година,
моля те дай ни сила да посрещнем предизвикателствата,
които ни предстоят,бди над нас,когато можеш и ни пази от зло.
Благодарим ти,че ни събра заедно,за доброто ни здраве и за
тази храна.
И господи,моля те кажи на Шарлот,че мислим често за нея,
и че много ни липсва.
Амин!
- Говориш на Бог сякаш седи тук с нас!
- Обичам да мисля,че е така.
- Д-р Майк?
Дали мама ще има нещо против да те наричам "мамо"?
- Ни най-малко.
- Добре.
- Матю!
- Здравей!
- Влез!
Стопли се край огъня.
- Благодаря.
- Колийн,седни тук.
- Весела Коледа,Брайън.
- Благодаря,Съли.
- Колийн.
- Благодаря,г-н Съли.
- Матю.
- Благодаря.
- Това вече е табела!
- Със сигурност е така!
- Весела Коледа!
- Благодаря!
- Е...приятна вечер!Весела Коледа!
- Почакай!
Моля те остани!Хапни с нас.
- С удоволствие.
Дойдох в Колорадо, за да ме приемат като лекар,
но открих много повече-
намерих дом,ново семейство и за Коледа получих най-хубавия
подарък-любов!
ПРЕВОД И СУБТИТРИ ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА