- Дилижансът!Дилижансът идва!
Дилижансът идва!
- Имаш анемия,Емили.
- Смъртоносно ли е?
- За бога не!Ще се оправиш.
Вземи няколко ръждиви пирона и ги кипни
във вода,добави няколко капки оцет,
и като поизври водата,извади пироните и го изпий.
- Искаш да пия ръждива вода?!
- Трябва да засилим желязото в кръвта ти.
Ръждивата вода е пълна с желязо,
затова искам да пиеш по една лъжичка сутрин и вечер.
- Ти си лекаря!
- Мамо,дилижансът дойде!
- Слава богу!
- Крайно време беше да се появите!
- Трябваше да сте тук преди три дни!
- Лорън.
- Извинете.
Нещо за мен?
- Още не.
- Ей,Хорас,ето книгата,която поръча.
"Любовна мистерия"?!
- Сигурно има грешка.
Поръчах "Моби Дик".
- Ето д-р Майк,това е за теб.
- Мога ли да ви помогна да слезете?
- О,Благодаря ви.
- Майко!
- Михаела!
- Какво правиш тук?!
- Ами в телеграмата пишеше,че има епидемия
и ти си на смъртно легло.
- Телеграма?!
- Не знаехме дали ще оживееш.
- Матю,Колийн,Брайън- това е майка ми.
- Ако си й майка,значи би трябвало да си ми баба.
- За какво говори той?
- Може да я наричате г-жа Куин,Брайън.
- Това са моите деца сега.
- Нямах представа!
- Писах ти.
- Просто искаше информация за отглеждане на деца.
- И още чакам за нея.
- Михаела,много съм уморена.Имам нужда от баня и храна.
Би ли ми казала къде е хотела?
- Няма хотел.
- Моля?!
- Може да отседнеш при нас.
- Много добре.
- Багажът ми е там.
- Всичко това е твое?!
- Точно така.
- Ще го взема.
- Имам да прегледам един пациент,
надявам се,че нямаш нищо против да изчакаш.
- А ако имам?
Казват,че жена лекар не може да оцелее тук.Но аз няма да се предам.
И вече не съм сама.Наследих семейство.
И това може би е най-голямото предизвикателство!
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
- Мисля,че имаме нужда от глътка чист въздух.
- Робърт И има чудесен кон.
- Мисля,че просто една разходка ще свърши работа.
- Майра!Майра!
Само исках да говоря с нея!
Не ме интересува какво искаш да направиш,
Майра струва пари!
- Колко?
- Вече ти казах,Хорас-5 кинта!
- Може ли да говоря с нея на кредит?
- Не ми губи времето!
- Идвало ли ви е някога наум да седнете и
да разговаряте като цивилизовани хора?
- Какво е "цивилизован"?
- Няма значение.
- Как беше пътуването от Бостън,майко?
- 7 дни с влак,6 дни престой в Сейнт Луис,
и 5 дни с дилижанса.Нека просто кажа,че
цялото нещо беше наистина отвратително.
- Как са нещата у дома?
- О,всичко е наред!
- Ще строим четвърти етаж на градската вила.
Надяваме се самият Александър Париж ще
бъде наш архитект.
- Колко хубаво!
- Може ли да те посетим някога в Бостън?Никога не съм ходил.
- Брайън,Бостън е много далече.
- Стигнахме!
- Колко хубаво!
Наистина ли живееш тук?
- Да,наистина живея тук.Ние живеем.
- Сигурно си ужасно уморена,майко.
- Ние с Брайън ще...
- Брайън и аз.
- Брайън и аз ще отидем да поплуваме.
Може да дойдете.Почти като баня е.
- Ще ти пазим нещата.
- Може би друг път.
- Не знаеш какво пропускаш.
- Хайде!Отиваме да плуваме!
- Не!
- Защо?Ти обичаш плуването.
- Изчезни и ме остави на мира!
- Наистина ли възнамеряваш да задържиш тези деца?
- Да,точно така.
Когато майка им умираше ме помоли да се грижа за тях.
Обещах да го направя.
- Обещала си подобно нещо на жена,
която едва познаваш?
- Има някои хора,които току-що си срещнал,
а имаш чувството,че ги познаваш от векове.
А други ги познаваш цял живот,а си остават непознати.
- Уловихме ги за вас,г-жо Куин.
- Ще ги изпържим за вечеря.
- Морската котка е наистина вкусна.
- Реших,че може да имаш нужда от това.
- Благодаря.
Бъди много внимателна с тях.
Баба ми ги подари много отдавна.
- Много са красиви.
- Благодаря.
- Добре дошла си да влезеш,докато свърша някои неща.
- Не,благодаря.Предпочитам да разгледам наоколо.
- Помните ли ме?
Аз ви помогнах да слезете от дилижанса.
- О,да!
- Лорън Брей.
- Елизабет Куин.
- Предполагам,че сте тук да отведете вироглавата си
дъщеря обратно в Бостън,за да си намери съпруг и да
прави,това което трябва да прави една жена.
- Не мисля,че това изобщо ви влиза в работата,г-н Брей!
- Наричайте ме Лорън.
А как ви наричат приятелите-Бети,Бетси,Лизи?
- Моите приятели ме наричат Елизабет!
- Ако имате нужда от нещо не се притеснявайте
да дойдете при мен в магазина.
Беше ми приятно да си поприказваме.
- Г-це Куин?
- Д-р Куин.
- Аз съм Джарет Банкрофт от Първа Национална Банка в Денвър.
- С какво мога да ви помогна?
- Пребивавате тук незаконно и трябва да напуснете незабавно,
ако ли не ще трябва да ви накараме да се изнесете принудително.
- Осъзнавате ли какво вършите?
- Работата си.
- Може би,но затваряте единствената медицинска сграда в града.
- С цялото ми уважение,но то това не прилича много на сграда.
- Чакайте!Може би мога да я наема от вас?
- Не може да наемете сграда,която е под възбрана.
Вече е обявена на търг.
- Тогава ще я купя.
- Добре,ще се видим в Денвър тогава.
- Денвър?
- Там е търга.
- Колко струва?
- Началната цена е 1500.
- Ще имам нужда от ипотека.
- С какво ще я гарантирате?
- С Медицинската ми диплома.
- Ако сте мъж да,но повечето хора нямат доверие на жени лекари.
Ако бяхте омъжена,бих могъл да разговарям със съпруга ви.
Планувате ли да се омъжвате?
- Това не ви влиза в работата!
- Нямате планове,а?!
- Колко ти дължа,Робърт И?
- Следващият път като отидеш на лов за лосове,
донеси ми главата и сме квит.
- Дадено.Благодаря.
- Няма ли да я изпробваш?
- Знам как работиш.
- Хайде де!
- ОК.
Дръж.
- Това е царевичен хляб.Надявам се,че обичаш.
- Обожавам царевичен хляб.
- Е...
- Е..приятен ден,Робърт И!
- Съли!
- Г-жо!
- Изглежда получи покана,Робърт И.
- За такава жена мечтае човек цял живот!
- По-добре зарежи мечтите,Робърт И.
- Съли!
- Робърт И!
- О,боже!
- Джейк,помогни ми да го пренесем при теб.
- Може би това не е добра идея.
- Какви ги приказваш?Да не казваш,че Робърт И
е достоен да подковава коня ти,но не е достоен да
бъде в магазина ти?
- Не става въпрос за мен,а за клиентите ми.
- Умирам ли?Умирам ли?Повикайте отчето!
- Отче!
- Тук съм Робърт И.
- Ще отида ли в Рая?
Кажи,ще отида ли в Рая?
- Няма да отиваш в Рая,поне не още.
Матю,докарай каруцата!
- Сложете го тук.
- Белези от камшик.
- Пуснете ме!Пуснете ме!
- Беше ранен Робърт И!
- Пуснете ме да се ходя!
- Изгори се.
- Пещта гръмна.
- Донеси ми много вода.
- Ще донесем.
- Трябва да почистя раните,Робърт И.
Боя се,че не мога да те упоя в това стъстояние.
Ще боли.
- Не се боя от болката.
- Михаела!Този мъж тук ли живее?
- Кой мъж?
- Този дивак.
- А,този мъж- имаш предвид Съли.
- Да,Съли.
- Не,не живее тук.
Той е мой приятел и на Робърт И също,
и като добър приятел е загрижен.
- Диваците не чукат,майко!
- Добро утро!
Влез!
- Съжалявам,че ви изплаших г-жо.
Как е той?
- Засега няма температура и няма признаци за инфекция.
- Добре.Ако се нуждаеш от нещо само кажи.
- Благодаря.
- Грейс надявам се,че не си болна.
- Не.Чувствам се добре.
Дойдох да видя Робърт И.
- О!Е..нека му кажа,че си тук.
- Зле ли са изгарянията му?
- Да.
- Грейс е дошла да те види.
- Кажи и да се маха.
- Робърт И,изминах целият този път за да те видя.
- Не ме интересува!Махай се!
- Какви са тези глупости?!
- Глуха ли си жено?Казах да се махаш!
Не искам да те виждам!
- Може би е по-добре да дойдеш по-късно.
- Грейс!В момента той не е на себе си!
Не го приемай лично,моля те!
- Той е един упорит човек!
- Да!Но може би точно този инат ще му помогне сега!
- Знаеш ли,че в Босън ти доставят млякото в стъклени шишета
до вратата!
- Какво има,скъпа?
- Ще умра!
- Какво те кара да мислиш така?!
- Кървя!
Кървя цели два дни!
- О!Няма да умреш.Просто порастваш!Станала си жена!
Сега ще си поговорим малко.
- Забелязала ли си,че Колийн се държи необичайно напоследък?
- Малко.Защо?
- Преди два дни е станала жена.Помислила си е,че ще умре.
- Много е малка!
- На 13 е.На колко години беше ти?
- Трябваше да се сетя.
- Какъвто бащата такава и дъщерята!
Никога не забелязваше какво се случва вкъщи,
беше прекалено ангажиран с професията си.
- Извинявай,че не те подготвих.
- Няма нищо.Г-жа Куин ми обясни всичко.
- Искаш ли да ме питаш нещо?
- Не!
- Сигурна ли си?
- Добре съм!
- Добре!Радвам се.
- Какво се е случило?
- Един ме поряза.Колко ще струва да ме зашиеш?
- Мислех,че предпочиташ услугите на г-н Сликър.
- Джейк е пиян!Може ли да говорим по-късно,
когато не кървя до смърт?!
- Долар на шев!
- Това е обирджийство!
- Тогава върви другаде!
- Ще го направиш ли?
- Влизай.Ще донеса вода.
- Кой е това?
- Пациент.
- Баща ти поне не водеше пациентите си у дома.
- Мислиш ли,че ми е приятно да работя в тези условия?
- Опитах да купя пансиона за клиника,но ми отказват ипотека!
- Можех да ти кажа,че е излишно дори да обсъждаш въпроса.
- Както ми каза,че няма да ме приемат в медицинското у-ще!
- Не те приеха,нали?Отиде в женски медицински колеж!
- Те ме учиха на медицина!
- Но не те научиха как хората да приемат жена лекар!
- Хората в Колорадо Спрингс ме приемат!
- Няколко отчаяни души.Това,което трябва да правиш е
да танцуваш в Бостън и да се срещаш с млади достойни мъже.
- Имах млад мъж!
- Дейвид никога не би ти позволил да дойдеш на подобно място!
- Дейвид е мъртъв,майко!
- Тогава спри да тъжиш за него!
- Ти го спомена,не аз!
- Градя нов живот тук!
- О!Какъв живот!
- Защо не ме приемеш такава каквато съм?
- А каква си?Неомъжена жена,опитваща се да отгледа 3 деца
в колиба насред...нищото.И предлагаща медицинските си умения на
група хора,живеещи в затънтена гора,които ти плащат с картофи
и пилета.
- Точно така,майко.И един от тях се нуждае от медицинските ми услуги!
Извини ме!
- Мога ли да ви помогна?
- Бих искал да изпратя телеграма.
- За това съм тук-изпращаме ги по целият свят!
Стига да има телеграф!
- В телеграмата трябва да пише:"Сграда се продава на търг
от Първа Национална Банка в Денвър.
- В Денвър ли ще се проведе?
- Да,в Денвър.
- А,разбрах!Вие сте банкера.Какво правите цял ден?
Броите пари?
- О,д-р Майк.Това току-що дойде за теб.
- Благодаря,Хорас.
- Бихте ли пратили телеграмата веднага?
- Телеграма?Каква телеграма?
- Телеграма обяваваща търга за пансиона.
Обясних ви всичко на чист английски.Или разбирате само
латински?
Приятен ден,г-це Куин!
- Ей,тя е д-р Куин!
- Вдигна температура.
- Това не е място за лекуване на пациент.
Трябва да е в болница.Няма къде да го изолирам,да го
измия както трябва.
Колийн,трябва да останеш тук и да се грижиш за Робърт И.
- Но и аз трябва да отида до града.
- Съжалявам.
- Не може ли момчетата да се грижат за него?
- Обещаха на Олив да и помогнат в ранчото.
Винаги получават всичко!
- Казах,че съжалявам.
- "Съжалявам!"Съжалявам!"- само това чувам!
- Може аз да се погрижа за него.
- Благодаря ви,г-жо Куин.
- Добро утро,г-жо Куин.Как е Робърт И?
- Спи.
- Жена ми имаше градина на това място.
- Живели сте тук?
- Хижата е моя.Аз я построих.
- Защо се преместихте?
- Жена ми почина при раждане.
- О!А детето?
- И то също.
- Не бих могла да си представя болката да изгубиш дете!
Не зная как някой би могъл изобщо да се съвземе.
- Не се съвземаш.
- Искам да ви благодаря,че сте позволили на дъщеря ми да
живее тук.
- Знаете ли,може би ако имахме лекар като дъщеря ви преди,
жена ми и детето ми щяха да са живи.
Хайде,момче!
- Джарет Банкрофт тук ли е отседнал?
- Може би да,а може би не.
- Ханк,предлагам ти да ми кажеш или може да не бъда толкова
услужлива следващият път,когато трябва да бъдеш зашит.
- Трябва да купя тази клиника.
- Изглежда има голяма разлика между желанието да купиш и
възможнстта да купиш.Имате много от едното и нищо от другото.
- Не разбирате ли,че живота на хората зависи от това!
- Сърцето ми се къса!
- Нямате сърце,г-н Банкрофт!
- Може би не,но имам мозък и той ми казва,че нямате
достатъчно пари да купите този имот.
- 1000 в брой.
- Цената все още е 1500!
- Но това са две трети от цената.Можете да ми отпуснете
заем,да да покрие разликата.
- Не мога да дам заем на неомъжена жена!
- Не можете или не искате?!
- И двете.
- Способна съм да платя.
- Не и според ПНБ в Денвър.За нас сте просто рискован клиент,
от който ние се пазим.
- Не съм приключила с вас,г-н Банкрофт!
- Мисля,че приключихте,Г-ЦЕ Куин!
- Д-Р Куин!
- Това са 5 златни долара!Преброй ги ако искаш!
- Хорас!
- Здравей,Майра!
Не тревожи,платих на Ханк за да се кача при теб.
- О!
- Майра?!
- Какво?
- За какъв ме мислиш?!
- Платил си на Ханк за мен,нали?
- Платих,за да говоря с теб!
- Искаш да си поговориш с мен?!
- Исках да ти благодаря,че се погрижи така добре
за мен,когато бях болен.
- О!
- Може би просто съм бил наред и не е било нищо
особено за теб.
- Не бих казала.Погрижих се специално за теб.
- Защо си го направила,Майра?
- Може би съм се надявала да дойдеш и да
поговориш с мен,както и направи.
Може да се опознаем.
Както си му е редът.
Седни.
- Разказвал ли съм ти как изпратих телеграма не
на когото трябва?
- Не!Но бих искала да чуя историята.
- Иска ми се да бях момче!Искала ли си да бъдеш момче?
- Да!Особено,когато бях на твоята възраст.
Трябваше да се науча да шия и да изглеждам красива,
а всичко за което мечтаех беше да обиколя света!
Единствените,на които беше позволено това бяха момчетата!
- Момчетата правят всичко!
- Не,не всичко!
Бях малко по-голяма от теб,когато за пръв път асистирах
на баща ми при раждане.
Беше малко момиченце.Майка и я кръсти Джулия.
Беше истинско чудо- да създадеш живот!
- Искам повече от това да се омъжа и да имам деца.
- Няма правила,Колийн.Виж мен.
Никога не се крий зад факта,че си момиче...жена.
И не се отказвай от мечтите си,само защото се боиш,
че няма да ги осъществиш в мъжкият свят.
Трябва да се бориш дори по-упорито,за да се сбъднат.
- Така ли мислиш?
- Ако майка ти беше сега тук,би казала точно това.
- Късметлийка си,че все още имаш майка.
- Искам да те помоля за нещо.
- Слушам.
- Нуждая се от този пансион за клиника,
ако искам да се грижа както трябва за хората.
След като банката не ми дава ипотека,
трябва да платя в брой.
- Колко струва?
- 1500.
- Останали са ми 1000 от завещанието.
- Михаела,една майка винаги иска да даде на детето си
всичко,което може.Но ще се проваля,ако те насърчавам
в тази нелепа игра.
- Никога не съм те молила за нищо,майко.
- Не ти се е налагало,защото баща ти ти даваше всичко
което искаш.
- Даде ми кураж да следвам мечтите си.
Никога не съм искала удобен живот.
- Имаш предвид живот като моя?
- Точно така.Никога не съм и няма да искам.
- Това не ме учудва.Винаги съм била съпруга без съпруг,
и майка без дъщеря.
- Умолявам те,майко,моля те да ми помогнеш!
Ще ти ги върна!
- Не е в това въпроса.Просто не искам да ти помогна
да съсипеш живота си!
- Понякога си мисля,че ужасно ме мразиш,майко!
- Как е той?
- Боя се,че се влошава,Грейс.
- Добър ден,г-н Брей.
- Добър ден,г-жо Куин.Това дойде за д-р Майк.
- Благодаря.
Имате ли нещо против да дойда с вас до града?
- Е..добре,но ...побързайте,че тръгвам.
- Робърт И,Грейс е.
- Трябва да се погрижим за децата...
- Робърт И,чуй ме!Вече не си роб!
Тези дни отдавна са отминали!
- Мили боже,не ми взимай децата...
- Робърт И,децата ти са в безопастност!
Всичко ще се оправи.Тук съм и няма да си тръгна!
- Искам да ви благодаря,че ме връщате обратно.
- О,няма проблем.Просто тази хижа ми навява много
спомени-и нито един от тях не е хубав!Дъщеря ми умря там,
раждайки първото ми внуче.
- Дъщеря ти е съпругата на Съли?!
- Първо дъщеря ми после жена ми.Казват,че
времето лекува.
- Откакто бащата на Михаела почина,дните изглеждат все
по-дълги.
- Така е.Понякога се будя и само за момент имам чувството,
че нещата са както преди и после си спомням.Моята Абигейл
беше упорита,също като твоята дъщеря.
- Михаела е като баща си в това отношение.
- Може би,но ако можех да върна дъщеря си,бих я оставил
да се инати колкото си иска.
- Трябва да го спасиш!
- Опитвам се,Грейс,опитвам се!
- Извинявай!Знам,че е така.
Загубих майка си преди да успея да и кажа колко много
значи за мен и си обещах никога да не случва отново.
Понякога хората те разочароват и просто трябва да го
приемеш и да ги обичаш въпреки това.
- Защо не полегнеш?
- Михаела,трябва да поспиш.
- Събуди ме,ако има промяна.
- Разкажи ми приказка.
- Не си спомням никоя.
- Не можеш ли да си измислиш?
- Имаш предвид нещо като"Имало едно време.."?
- Да.
- Имало едно време една жена с 5 дъщери.Всички те се
омъжили за добри господа и живеели близо до нея,всички
освен една.Най-малката.Тя напуснала дома си и отишла
да живее на едно много опасно място...
- И тя се казвала д-р Майк.Мислели сте,че ще е момче,
но не била.Била момиче-наистина красива и добра.
Когато порастнала дошла в Колорадо и спаси живота ми.
След като истинската ми майка отиде в Рая,д-р Майк
трябваше да бъде моя майка тук на земята.
Тя ме обича също толкова много-тя ми каза така.
-Знаеш ли коя съм?
- Не съм си изгубил ума,жено!
- Робърт И,не знаех,че имаш деца.
- Никога не ги споменавай отново!
- Обещавам да не ги споменавам,ако обещаеш да не
ме отпращаш повече!
- Не исках да ме виждаш така-няма причина за това!
- Сещам се за една.
Температурата му спадна.
- Добре дошъл отново,Робърт И!
- Матю,побързай!
- Каква е голямата изненада?
- Тя трябва да си опакова багажа!
- Готови ли сте?
- За вас е!Взех я на заем от Бръснарницата на Джейк,
за да си вземете вана.
- Ами...една вана ще ми дойде много добре!
- Забрави ги.
- Не съм.Искам да ги вземеш.
- Аз?!
- Сигурна ли си,че взе всичко,майко?
- Да,сигурна съм.
- Добре.
- Дойдох да се сбогуваме,г-жо.
- Довиждане,Съли.
- Мисля да си взема нещо за из път,ако нямате нищо против?
Извинете ме.
- Как е Робърт И?
- Личният ви израз на загриженост е ценен,г-н Сликър.
Но обществената ви позиция щеше да свърши по-добра работа!
- Но как е той?
- Температурата му спадна.
- Радвам се да го чуя.
- Взимаш дъщеря си обратно в Бостън,а?
-Не. Прекалено е независима и упорита.
Прилича на мен в това отношение.
- Значи се прибираш сама?
- Да,но ще ми липсва.
- Е..изглежда родители и деца прекарват половината си
живот да спорят,и когато накрая намерят общ език почти
не е останало време да се порадват на това.
- Това е най-големият ми страх.
- Знаеш ли какво?Следващият път когато дойдеш на гости,
ще те разведа да разгледаш околностите.
Ще ми е приятно да прекарам малко време с момиче като теб.
- Благодаря ти ...Лорън!
Довиждане.
- Баща ти би се гордял с теб.
- Ами ти,майко?
Какво е това?
- Отвори го.
- Един лекар се нуждае от клиника!
- Довиждане,г-жо Куин!
- Може да ме наричаш "бабо"!
- Довиждане,бабо!
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА