Здрасти, Брайън. -Приключенията на стрелеца Гас.
Мамо, виж. Може ли да ми го купиш? -Брайън, не съм сигурна, че одобрявам
да четеш тези... -Глупости?
Не са глупости. Прочетох го. Чудесна история за един смел мъж.
И струва само 10 цента. -Все пак не съм убедена, че това е
подходящо четиво за един младеж. -Всички момчета харесват тези истории.
Това е в природата им. -Е..мисля, че всяко четене
трябва да се насърчава. -Благодаря, мамо.
Можете ли да отделите нещо за един ветеран?
Ще видя какво имам...
О, Томи!
Липсваше ми, мамо.
Лорън. -Чудесно е, че се върна, Томи.
Благодаря. Но вече съм Том. -Разбира се. О, нека те погледна.
Прекрасно е да те видя.
Микаела, това е синът ми-Том. Том, запознай се с д-р Куин.
Приятно ми е да се запознаем, Том. -Мама ми писа за вас.
Звучеше ми малко странно в началото- жена лекар. После се замислих
и се сетих, че жените винаги са се грижили за ранените другари.
Мисля, че имат природна дарба за това.
Това са децата ми-Колийн и Брайън. -Участва ли във войната?
Разбира се. Има медал за смелост. -Том е бил прострелян в крака,
докато се опитвал да спаси другарите си.
Никога не съм срещала герой от войната. -Просто съм щастлив, че съм у дома.
Още ли носиш този стар шал, който ти изплетох?
Не мога да се разделя с него.
Какво има, сине? Още ли те боли крака? -Пак започна.
Д-р Майк,ще го прегледаш ли? -С удоволствие.
Няма оток. Няма признаци на предишна травма. Кога каза, че е станало?
Преди четири години, през август. -Учудена съм.
Изглежда ми добре заздравяло. Не би трябвало да има болка.
Боя се, че още ме боли. -Микаела, очевидно е, че го боли.
Не можеш ли да направиш нещо?
Е...малко морфин би трябвало да облекчи болката.
Докторите ми даваха от това след като се погрижиха за крака ми.
Даваха ми таблетки. Никога не са ми го давали по този начин.
Това е нов метод, за по-ефективно действие. По-бързо се поема от организма.
Не знам... -Ще те убода само за миг.
Дължа живота си на д-р Майк. Помогна ми в ужасни моменти за мен.
Можеш да й се довериш.
По-добре ли се чувстваш? -Много по-добре.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
Добър лекар и добър готвач, каква жена сте само, д-р Куин.
Благодаря, но не мога да си препиша заслугата за пая. Той е дело на Колийн.
Колийн, приличаш ми на младите дами, които срещнах в Ню Орлиънс.
Те бяха талантливи и красиви. -Бил си в Ню Орлиънс? Чудя се как ли изглежда.
Бих искала да отида някой ден. -Имат прекрасни старинни къщи
с каменни тераси. И говорят с друг акцент. Някак мелодично. Целия град
е изпълнен с музика. Трябва да го видиш.
Момиче като теб трябва да види целия свят.
Иска ми се. -Значи пътуваш откакто свърши войната?
Да. Исках да разгледам страната. И бях в болница доста време.
В коя битка ти раниха крака? -В Атланта. С Чичо Бил.
Кой е Чичо Бил? -Генерал Шърмън.
Точно така.
Врагът не искаше да напусне града, дори след като открихме огън.
Бяхме завзели една четвърт, но те се бяха скрили в ниската част и когато
ние се появихме, ни сгащиха. -Попаднахте в засада ли?
Много куршуми от три страни. Самият чичо Бил даде заповед за отстъпление,
но двама от моите приятели бяха ранени и не можех просто да ги зарежа там.
Така е получил няколко куршума в крака. -Извадил е късмет, че още има крак.
Добре, че бяха лекарите. На тях трябва да дадат медалите.
Стоят до операционната маса с дни, спасявайки крака ми, когато е по-лесно
просто да го отрежат. -Бог да ги благослови.
Том, случайно да си спомняш името на някой от тези лекари?
Не, г-жо. Изобщо не бях на себе си. Но помня какво направиха за мен.
Винаги ще помня.
Става късно. Най-добре да тръгваме. -Но аз искам да чуя още истории.
Ще има достатъчно време за това. Не искаме майка ти да се умори.
Том, забрави си нещо.
Лекарството на д-р Майк ми подейства така добре, че дори не ми е нужен.
Благодаря ти, Съли. Лека нощ на всички.
Благодаря ти, Микаела. -Беше ми приятно. Лека нощ.
Лека нощ. -Лека.
Чудесно е да видя Дороти толкова щастлива. Какъв приятен младеж.
Харесах го. -Нима? Не сме забелязали.
Снощи каза, че се чувстваш по-добре. -Така е.
Започна да ме боли след като си тръгнахме. Изглежда не е свикнал на студа.
Понякога старите травми са чувствителни на времето.
Не може ли да ми сложите пак от тези инжекции? Вчера много ми помогна.
За съжаление това е всичко, което ми е останало от морфина.
Не ми трябва много. -Поръчала съм още.
И това ще го пазя за спешни случаи. -Но това не действа така добре.
Съжалявам. -Аз съжалявам.
Оценявам всичко, което правите за мен.
Благодаря ви, г-жо.
Том, студено ли ти е? Ето, закърпих го. -Благодаря, мамо.
Когато лежах в онази полева болница, все го стисках и виждах усмихнатото ти лице.
Герой от войната се завръща у дома. Как ти звучи като заглавие?
Какво ще кажеш за това-"Бръснар подстригва безплатно героя."
О, Джейк, много мило от твоя страна. -Не, благодаря. Не днес.
Аз съм отсреща, ако размислиш.
Знам какво си намислил. Опитваш се да впечатлиш Дороти.
Ветераните са винаги добре дошли при мен.
По-добре се връщай на работа тогава. Да не изпуснеш някой от тях.
Том...къде отиваш с това? -С кое, чичо Лорън?
Лорън? -С тази бутилка тук.
А това ли? Щях да го платя. Тъкмо отивах горе да взема пари.
Том, сега се качвам.
Лорън, кракът все го боли.
Аз ще го платя. -Не е там въпроса. Опита се да го открадне.
Как можа да го кажеш? -Видях го.
Лорън, знаеш какво е преживял, за да се прибере у дома. Работил е
тук и там. -Можеше да ми поиска.
Горд е, Лорън. Да иска от чичо си.
Това не е извинение да крадеш. -Не можеш ли да си малко по-състрадателен?
Бил е на война, за бога. Още го боли. -Добре де. Ето-вземи го.
Благодаря.
Влез.
Томи... -Извинявай, мамо. Наистина.
Просто...болката така се засили... не можех да мисля трезво.
Не отиде ли при д-р Майк днес? -Не ми даде от този морфин, а някакво
друго лекарство. Не ми помогна особено.
Мразя да гледам как страдаш. Следващият път просто кажи.
Къде е чантата й? Покажи ми!
Колийн!
Матю!
Пусни я!
Всичко свърши! Тук съм.
Брайън...Матю..
Взех му пистолета. -Той ...
Не. Още диша.
Трябва да му помогна.
Трябва ми нещо да спра кървенето.
Том?!
Помогнете ни! Някой да помогне! Трябва ни помощ!
Помогнете ни! Трябва ни помощ!
Дороти... -Том! Томи..о, боже мой..какво се случи?
Нахлу в дома ни. Търсеше чантата на д-р Майк. Беше хванал Колийн.
Какво?! -И го простреля?
Не. Д-р Майк го направи. -Микаела...
Внесете го в клиниката. Бързо.
Внимателно.
Грейс, заведи Колийн и Брайън горе. -Искаме да останем с теб.
Не, Колийн. Не и този път. -Хайде, вървете.
Обичам ви. -И аз те обичам, мамо.
Хайде, всичко ще бъде наред.
Матю... -Не се тревожи. Ще го доведа.
Внимавай къде стъпваш. Има счупени стъкла.
Сигурно първо тук е дошъл да го търси. -Какво да търси?
Трябваше да се сетя-като се върна да иска още морфин.
Съжалявам...не знам как можах да постъпя така.
Шшшт...не говори сега.
Трябва да му отрежеш крака. -Не! Микаела, моля те.
Мисля, че ще мога да го спася.
Само ще го зашием. Но първо трябва да вържа артерията.
И после да наместя костта. Лорън, защо не изчакате с Дороти отвън?
Искам да остана. -Послушай д-р Майк.
Тя ще направи всичко възможно. Хайде.
Джейк.
Той е добре. Може да го видиш. -Тя му спаси крака.
Хубав изтрел, Микаела. Гордея се с теб. -Няма с какво да се гордея, Ханк.
Изобщо.
Матю, ще погледнеш ли децата? Веднага се връщам.
Разбира се.
Матю ми каза какво се е случило. -Съли, прострелях човек.
Не си имала избор. -Не ми излиза от ума.
Може би имаше и друг начин. -Направила си каквото трябва,
за да защитиш децата си. -Дала съм клетва да пазя живота.
А бях толкова близо да отнема нечий живот.
Но не си. Ти го спаси.
Колийн..
Колийн, искаш ли още какао?
Колийн, добре ли си?
Как сте всички? -Мамо!
Ако ви трябва нещо... -Благодаря, Грейс.
Добре ли си? -Всички непрекъснато ни питат това.
Защото сте преживели нещо лошо снощи. -Какво стана с него?
Заших крака му. Мисля, че ще се оправи. -Но няма да може да се движи известно време.
Сигурна ли си, че си добре, Колийн? -Добре съм.
Всички сме добре. Никой не пострада. Няма за какво да се тревожим.
Матю, защо не ги заведеш вкъщи да си починат?
Ами училището? -Не си ли уморен?
Не. -Нито пък аз.
Може да подремнете. -Не ми се спи сега.
Е..щом се чувствате добре.
И хвана Колийн ето така. -Брайън..
А после аз и Матю отворихме вратата и той стреля ето така.
И след това мама го простреля.
Колийн...
Колийн?
Какво правиш? -Трябва да измия кръвта.
Колийн, можеш да спреш сега. Аз ще се погрижа.
Казах ти, че съм добре. -Мислех, че си на училище.
Заболя ме корема. Затова се прибрах. -Защо не дойде тук?
Не исках да те притеснявам. -Никога не ме притесняваш.
Ще ти дам малко бикарбонат. Ще успокои стомаха ти.
Ето.
О, извинете ме... -Дороти, чакай!
Не знаех, че е Том. Беше тъмно. Имаше пистолет. Стреля по Матю.
Чувствам се сякаш това е някакъв кошмар, ще се събудя и всичко ще е наред.
Иска ми се да беше сън. Трябва да ми повярваш Дороти. Повече от всичко
искам това да не се бе случвало. -Просто не проумявам защо Том ще
направи подобно нещо. -Мисля, че е търсил морфин.
Какво искаш да кажеш? -Знаеше, че последното шишенце е в чантата ми.
Влязал е тук за да го търси, но... -Сигурно е изпитвал ужасни болки,
бил е отчаян,за да направи подобно нещо. -Там е въпросът, Дороти.
Не мисля, че изобщо изпитва болки. -Какво говориш?
Том нямаше бастун, когато нахлу в къщата.
Не разбирам. -Аз също не разбирах. Затова прегледах
научните списания и открих една статия. В нея пише, че морфинът не само
успокоява болката, но кара хората да се чувстват щастливи, блаженни.
И нищо не може да ги притесни. -Нещо от сорта на това как се чувстват
хората, когато пият? -Предполагам.
Очевидно морфинът те кара да се чувстваш толкова щастлив, че искаш все повече.
Казват, че прекомерната доза може да бъде смъртоносна.
В статията пише, че това е заболяване, нарича се морфинизъм.
Казваш, че лекарство е някаква болест? Как е възможно?
Не съм сигурна, че и аз разбирам. Това е нова теория, но изглежда има смисъл.
В статията пише, че ако лекар дава прекалено много морфин на пациент,
той започва да изпитва нужда да го получи, ще направи всичко за да го вземе.
Вероятно това се е случило с Том. -Том никога не би направил такова
нещо само, за да се почувства добре. -Тогава как си обясняваш действията му?
Боляло го е, кракът му го е побърквал. -Кракът му беше излекуван.
Казваш, че той е лъжец? Не позволявам да наричаш сина ми лъжец.
Ами моят син? Можеше да бъде убит.
Всичко е наред, спокойно. -Костта е счупена. Излязла е.
Издържал е войната с този крак. -Дръж това.
Добре ли си?
Аз направих това. -Не. Той го направи.
Искаш ли аз да го направя?
Моля те побързай. Не чуваш ли, че го боли?
Брайън! Брайън!
Матю. -Здравей, Съли.
Добре ли си? -Да. Просто си мислех,
че ако бях влязъл по-рано... -И аз си мислех същото.
Трябваше да остана наблизо, но няма връщане назад. Направил си най-доброто
за момента и това е.
Отивам на работа. Благодаря, че ще заведеш децата на у-ще вместо мен.
За мен е удоволствие.
Стой на място, страннико!
Съли, трябваше да се престориш, че си застрелян.
Ела тук, Брайън. -Само си играех.
Знам. Но трябва да разбереш, че случилото се онази нощ не е игра.
Оръжията не са играчки. Могат да наранят хората, като Том.
Той не си играеше. -Знам.
Том изгуби крака си. Ще трябва да живее така до края на живота си.
А д-р Майк ще трябва да живее с това, което му причини до края на нейния.
Съжалявам, Съли. -Няма нищо.
Добре. Вземи си нещата и се качвай в каруцата. Къде е сестра ти?
Не знам.
Колийн!
Готова ли си за училище? -Няма да ходя.
Няма от какво да се боиш. Ще дойда с вас.
Не е това. -Ако ще се чувстваш в безопастност,
ще дойда и да ви взема от у-ще.
Просто съм уморена. Ще отида утре. -Не знам. Д-р Майк каза...
Д-р Майк не би ме накарала да отида. Щеше да ме остави тук да си почина.
Ще се оправиш ли сама?
Поспи си.
Том, всичко изглежда наред. Бързо зараства.
Чу ли, сине? Ще бъдеш по-добре за нула време.
По-добре ли? С един крак. -Поне си жив.
Много млади хора се оправят добре с един крак.
Боли те, това е проблема. Трябва му това лекарство.
Ако не е сега момента, мога да почакам. -Ако те боли, трябва да го получиш, нали,Микаела?
Ако го боли...
Сега всичко ще бъде наред.
Лекарите в армията са започнали да му дават морфин.
Вероятно е станало навик, дори след като болката е изчезнала.
Чувал съм за такива като него. Ходят от град на град да си набавят хапчета.
Молят се, взимат на заем, крадат ако се налага.
Аз му повярвах, че го боли и май съм му дала по-силна доза от преди.
Не си знаела.
А сега какво да правя? Боли го.
Ако му дам се боя, че ще се пристрасти още повече.
Не знам. -Винаги съм разчитала на морфина,
да помагам на хората. Може би съм грешала като го използвам. Може би...
съм вредяла на хората без да го осъзнавам.
Недей да се съмняваш в себе си. Ти си добър лекар.
Тогава как можа да се случи това?
Може би искаш да поговориш с Танцуващия Облак за това.
Да. Да го посетим. -Чакай.
Има и още нещо. Всъщност затова съм тук. -Какво има?
Отнася се за Колийн. Наистина е разтроена.
Но тя каза, че е добре. -Не е.
Мисля, че щях да забележа ако имаше нещо.
Там е въпросът. Беше заета с това, което се случваше с Том,
И не си имала възможност да забележиш.
Не забравяй, че е имало и други хора в стаята онази нощ.
Не съм забравила. Мисля за това всяка секунда.
И Колийн също.
Стой! Ще стрелям, кълна се, че ще го направя!
Колийн, ние сме.
Съжалявам, съжалявам. -Аз съм тази, която съжалява.
Том изглеждаше толкова мил. Харесах го.
Защо искаше да ни нарани?
Има заболяване. Казва се морфинизъм. Кара го да върши неща,
които иначе никога не би сторил. -Чувствам се...
сякаш не мога да се доверя на никого. Страхувам се през цялото време.
Всяко нещо ме кара да подскачам. Все се озъртам, очаквайки да го видя.
Знам. -Моля те не ме оставяй сама.
Не ме оставяй, моля те.. -Няма.
Няма. Ще се погрижа никога да не си сама.
И след време...ще се научиш отново да не се страхуваш.
Има много неща, които не можем да знаем, преди духовете да решат, че сме готови.
Знам, че морфинът помага на хората. Виждала съм как облекчава болката им.
Но изглежда е навредил на Том повече отколкото му е помогнал.
Разбирам. -Той се възтановява добре
и болката намалява с всеки изминал ден, но не е там въпроса.
Как да съм сигурна в лекарствата си вече?
Върбовата кора облекчава болка и температура. И двамата сме се уверили в това.
Какво общо има това? -Не винаги сме го знаели. Някои от нещата,
които опитваме вредят, други помагат. Същото е и с морфина.
Не е лесно да разбереш. -Ето това си направила ти.
Къде беше? -Навън. Да търся отговори.
Заряза го тук, да го боли. Не го ли чуваш? Той се нуждае от
този морфин. Нуждае се от него веднага. -Реших да не му давам повече морфин.
Какво?! -Надявам се да помогне лека за болка,
който Танцуващият Облак ми даде. -Индианско лекарство?! Той се
нуждае от твоето лекарство. -Не разбираш ли? Той ще се нуждае
от все повече и повече и накрая ще го убие.
Защо ме нараняваш така? Мислех, че сме приятелки.
Така е. Но не аз те наранявам, а Том. -Ти си тази, която го простреля.
Заради теб си изгуби крака. Ти му причини тези болки.
Не! Не, Дороти, не! -Остави ме на мира! Не! Недей!
Правя най-доброто и за двама ви. -Не можеш да ме оставиш тук.
Той ми е син...
Моля ви. Нуждая се от него. -Тя ще ти донесе нещо.
Това върбовия чай ли е? -Нужен ми е морфин.
Това ще помогне за болката. -Не го искам.
Моля те, изпий го.
Не издържам вече. -Всичко ще се оправи.
Д-р Майк знае какво прави. -Тя само наранява сина ми.
О, Дороти...
Може да го видиш.
О, Томи, Томи... -Ще се оправя, мамо.
Разбира се, че ще се оправиш. -Като си получа лекарството.
Ще ми го донесеш, нали мамо? -Д-р Майк казва, че не е добро за теб.
Тя смята, че другото лекарство е по-добро.
Тя е проклета лъжкиня! Моля те, мамо.. Само ти ме познаваш.
Единствената, която може да ми помогне. -Опитах, наистина.
Тогава опитай с всички сили. -Направих каквото можах.
Не си направила нищо! Никога не си! Татко беше прав-за нищо не ставаш!
Как може да говориш така, Томи... -Казах ти да не ме наричаш така!
И ако няма да ми помогнеш, изчезвай! Чу ли? Махай се оттук!
Колийн, ще дойдеш ли на у-ще днес? Луис ще си донесе жабата.
Не знам.
Хайде, Брайън.
Колийн, вече мина седмица. Мисля, че е време.
Ами ако го срещна?
Том е по-добре сега. Ще се прибере при Дороти.
Още се страхувам. -Знам. И аз се страхувам, но...
само защото не можеш да се довериш на един човек, не се отнася до всички.
Ами ако се случи нещо друго? -Не може да се тревожим,
затова което може да се случи. Това значи никога да не излезем.
Аз никога да не взема мед. си чанта. И ще пропуснем толкова много неща.
Прекрасни неща, като.. да видим жабата на Луис.
Дороти, Том иска да ти каже нещо.
Извинявай, мамо. -Изглеждаш добре, сине.
Този човек, който каза онези неща- това не бях аз.
Знам това, Томи...Том. Знам това по-добре от всеки друг.
Този човек вече го няма. Благодарение на д-р Майк.
И няма да се върне отново.
Том, ако нямаш планове...бих могъл да използвам малко помощ в магазина.
О, Лорън... -Само за известно време. Докато се устроиш.
Благодаря, чичо Лорън. Ще работя много усилено.
Благодаря, че ми върна сина. -Трябва да знаеш, че от това,
което прочетох, Том трябва да извърви дълъг път.
Всичко е наред. Ще бъда до него, всяка стъпка по пътя.
Благодаря ви, г-жо. Пак заповядайте. -Благодаря.
Да ви помогна ли?
Не, ще се справя, но благодаря, че попитахте.
Толкова се гордея с теб. -Само обслужих клиент.
Вършиш отлична работа.
Нали, Лорън? -О, да, да.
Все някога ще го срещнеш, Колийн.
Заболяването, което имаше го е накарало да извърши онези неща.
Вярвам, че се е оправил. Ще бъда до теб.
Том... -Всичко е наред, Лорън.
Здравей, Колийн. Моля те, аз просто..
искам да ти кажа колко съжалявам.
Знам, че ще е трудно, но може би... някой ден ще намериш сили да ми простиш.
Може би...
Добро утро, Лорън. -Добро утро.
Дороти, пипала ли си касата? -Не.
Тогава са ни обрали. -Какво?!
Обрани сме.
Къде е Том?
Микаела...
За Том ли се отнася?
Изчезнал е. Взел е всичките ни пари и е избягал.
Толкова съжалявам.
Той беше най-сладкия от децата ми. Най-нежният.
Когато Маркъс ме погнеше, Томи бършеше сълзите ми и казваше:
"Не се бой, мамо. Аз те обичам и като порастна няма да позволя на никой
да те нарани. Наричах го "малкото ми смело войниче".
Просто се крепи с тези спомени, Дороти. Никой не може да ти ги отнеме.
Аз го разочаровах. -Не си.
Разочаровах го. -Защитила си го от Маркъс.
Отгледала си смел син, но не можеш да го предпазиш от всичко. От живота.
Никой от нас не може.
Липсваше ми, Микаела. -И ти на мен, Дороти.
Може би ще се върне някой ден. Момчето, което е бил преди..
Може би...може би.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion