Хей, мамо. Може ли Съли да обядва с нас? -Разбира се.
Брайън, не прекъсвай...
Извинявай. -Приключих.
Искаш ли да обядваш с нас?
Разбира се. С удоволствие.
Защо идваш тук всяка неделя?
Обещах. -Трябва да спазваме обещанията си.
Точно така.
Д-р Майк! Д-р Майк!
Д-р Майк!
Какво има, Хорас?
Хорас?
Какво пише, д-р Майк?
"Спешно. Ела веднага. Мама е тежко болна.
Твоя любяща сестра, Ребека."
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
"ИЗБОРЪТ НА СЪРЦЕТО"
Хей, Хорас! Заминаваме за Бостън! -Знам.
Баба е болна, Брайън. -Заминаваме за Бостън.
Запазих ви 4 билета за Дилижанса утре.
Четири ли? -Благодаря, Хорас.
Занеси тези неща на Грейс. А това на Робърт И.
В случай, че им потрябва, докото ни няма.
Това са някои неща, които може да потрябват на Майра, всичко от
превръзки за юмручни схватки до... просто й ги занеси, моля те.
А ние ще занесем всичко останало при Джейк.
Ще трябва да се подстрижеш. -Не искам.
Искам да порастне, като на Съли.
Защо взе 4 билета? -Защото сме четирима.
Не мога да замина за Бостън. -Защо не?
Защото имам работа. -Не е нищо, което не може да почака.
Ами къщата? -Ще помоля Съли да я наглежда, докато ни няма.
Д-р Майк, не трябва да оставям Ингрид. -Искаш да кажеш, че не искаш.
И те разбирам. Но ми е нужна помощта ти, Матю. Понякога се налага да
правим неща, които не искаме. Боя се, че случаят е точно такъв.
Благодяря ти, че се съгласи да наглеждаш къщата, докато ни няма.
Казах ти, че не ме притесняваш. С радост ще го направя.
И кажи довиждане от нас на Танцуващия Облак и Снежната птица.
Обещавам.
Съли си държи на думата. -Разбира се.
Д-р Майк? Тази хубава ли е?
Хубава е, но...какво ще кажеш за тази, която си уши за Коледа?
Или за деня на Основателите? Те са по-подходящи за Бостън.
Но това са ми най-хубавите и единствените две, които имам.
Притежавам. Единствените, които притежавам.
Ами това е единственият костюм, който "притежавам" и панталона ми е къс.
Марта ще ги отпусне. -Коя е Марта?
Камериерката на майка ми.
Казах ти да не ги взимаш, Брайън. -Но те са ми любимите.
Но имат кръпки на коленете. -Е и?
Без кърпени панталони в Бостън.
Трябва ли да нося костюм през цялото време? -Нужно ли е да нося котюма си.
Нужно ли е!
Майка ми не е боледувала и ден през целия си живот.
Винаги е била силната в семейството.
И ти си толкова силна, д-р Майк. -Не мисля.
Не мислиш трезво. Просто си притеснена, това е.
Прав си.
Тревожа се, но не само за майка ми. А да се върна у дома. Обратно в Бостън.
Тук е моят дом сега.
Нещо винаги ни тегли към мястото, където сме родени.
Независимо дали ни харесва или не.
Къде си роден, Съли? -Никъде.
Роден съм на кораб, някъде между Англия и Америка.
Не знам къде. Дори не знам името на кораба. Честно.
Ами родителите ти? -Бяха обикновени хора.
Бяха?
Баща ми умря и не го помня. Майка ми казваше, че той разбирал от фермерството
и когато дошли в Ню Йорк и трябвало да работи каквато и да е работа, далече
от земята, сърцето му просто се предало. Винаги е казвала, че града
го е пречупил. -Какво се случи с нея?
Удави се в река Хъдсън.
Бях на 10. Тогава тръгнах на Запад.
Съвсем сам? -Точно така.
Точно като теб. Съвсем сама.
Благодаря, г-н Брей.
Виж, мамо! Нищо друго освен трева, докъдето ти стигат очите.
Няма планини или дървета цели два дни!
Със сигурност не прилича на Колорадо. -Наистина.
Ето я! Микаела. Микаела!
Виж, Еверет...довела ги е със себе си. -Това е сестра ми Марджори.
Боже, те са недодялани.
Слава богу, че майка вече ги е виждала, така, че няма да бъде такъв шок.
Микаела!
Марджори.
Много мило да ни посрещнете. -Не ставай глупава.
Запознай се с децата ми- Матю, Колийн и Брайън.Това е сестра ми,
леля ви Марджори и съпругът й, чичо Еверет.
Приятно ми да се запознаем. -Добре, благодаря. Как е баба?
Може би трябва да отидем до къщата на майка да ви настаним.
Всъщност искаме да видим майка веднага.
Със сигурност искате първо да се освежите.
Оценяваме загрижеността ти за хигената ни, Марджори, но в телеграмата
пишеше, че е спешно,а вече минаха 5 дни.
Така, че бихме искали първо да минем през болницата, ако нямаш нищо против.
Против? Защо, за бога, да съм против? Сложи това в багажника.
Моля.
Бостън е много голям, мамо. -Така е, Брайън.
Какво е това, д-р Майк? -Това е библиотеката, Колийн.
Вижте! Цял магазин само за бонбони!
Знаеш ли,Брайън? Мисля, че много ще харесате Бостън.
Влез.
Микаела... -Здравей, бабо.
Брайън.
Кой накара Микаела и горките деца, да изминат целия този път за нищо?
В отлично здраве съм..само малък храносмилателен...
Аз ги повиках, майко, защото... -Защото Ребека си няма идея
какво ужасно пътуване е това.
Защото Ребека знае, че бихме искали да сме с теб.
Както и ти дойде, когато мама беше болна от грип.
Да...а тогава вие бяхте инициаторите за телеграмата.
Микаела, това са лекарите на майка, д-р Хенсън и д-р Бърг.
Д-р Куин.
За мен е удоволствие.
Мисля, че майка достатъчно се вълнува днес.
Казах ти, добре съм.
Дъщеря ви има право, г-жо Куин. Трябва да почивате.
Ще се върнем рано сутринта, майко. -Рано, майко.
Ще се видим утре, бабо.
Вие вървете с децата, искам да говоря с лекарите за малко.
Ще чакаме.
Малко бързаме, г-це Куин. -Д-Р Куин!
И преди да тръгнете, искам да обсъдим състоянието на майка ми
като лекар с лекар. -Разбира се.
Никой все още не ми е казал диагнозата. -Рак на черния дроб. Но аз вече
обсъждах това с зет ви. -Който е банкер, а не лекар.
Сега, кои от наличните симптоми ви доведоха до това заключение?
Обичайното. Жълтеница, тумор, болка при палпация.
Различни белези на токсичност в организма. -Например?
Неестествено задържане на телесни течности. Невъзможност за прием
на твърди храни.
Бих искала да я прегледам, с вашето позволение, разбира се.
Д-р Хенсън винаги ме е учил, че второто мнение е много ценно.
Приятен ден.
Елате утре преди 9 часа. Ще донеса картона на майка ви.
Благодаря ви, д-р Бърг. -Д-р Куин.
Д-р Бърг? Ако обичате.
Харисън, погрижи се багажа да се качи веднага, и Марта, погрижи се
да настаниш всички в стаите им.
Здравей, Харисън. -Удоволствие е да ви видя, г-жо.
Марта, радвам се да видя и двама ви. -Да,г-жо...
А това ли са младежите, за които госпожата говори?
Баба говори за нас? -Разбира се.
Това са децата ми - Матю, Колийн и Брайън.
Които несъмнено са изтощени и биха искали да си починат.
Ще се върнем за вечеря.
Ами Морийн и Клодет? -Да, ще дойдат и те.
Но изпращат извиненията си, че не можаха да те посрещнат.
Семейни задължения им попречиха.
Кои са Морийн и Клодет? -Те са мои сестри.
Боже, колко имаш, мамо? -Четири.
Ще се видим довечера.
Всичко е толкова красиво.
Искате ли старата си стая, г-жо? -Същата ли си е?
Съвсем същата.
Тогава, не, Марта. Мисля, че Колийн ще я хареса повече, нали?
Това наистина ли е било твое?
Всички изглеждате прекрасно.
Всичко ще бъде наред. Важното е, че сме семейство, нали?
Нека приветстваме Микаела у дома и да накараме децата й да се почувстват
сякаш винаги са били и ще бъдат част от семейството ни.
Не мога да ви опиша, колко съм ви благодарна за това, д-р Бърг.
Всъщност ви дължим извинение, д-р Куин. Д-р Хансън обикновено приема
консултации, но той е от старата школа, която смята...
Че жените не трябва да бъдат лекари.
Забележете, че аз нямам такова убеждение.
Виждам, че е така.
Майко? -Микаела..д-р Бърг.
Г-жо, Куин, помолих дъщеря ви за второ мнение във вашия случай.
Ще трябва да те прегледам, майко.
Черния дроб е увеличен, но не усещам никакъв тумор.
Д-р Хенсън смята, че е странично разположен на дроба.
Съжалявам, че те боли майко, но искам да ми кажеш кога боли повече-
когато те натискам или когато отпускам. Поеми си дълбоко въздух.
Доколкото си спомням, обичаш стриди, нали, майко?
Какво общо има това, за бога? -Често ли ги ядеш?
Да, но не виждам... -Какво става тук?
Медицински преглед, д-р Хенсън. И диагностициране.
Д-р Бърг? -Д-р Бърг беше така любезен да ми осигури
професионално съдействие подобаващо на един лекар и се боя,
че съм на друго мнение, относно състоянието на майка ми.
Нямаш право да противоречиш на д-р Хенсън.
Имам, майко. Особено, когато животът ти зависи от това.
Смятам, че тя страда от Хепатит.
Това е нелепо. Болестта на бедните и мръсните.
Но в една статия във френско медицинско списание се свързва и с някои
морски деликатеси, по-специално стриди.
Това е смешно. -Не, всъщност и аз четох същата статия.
Беше много добре аргументирана, сър.
Мисълта ми е, че имам лечение за чернодробна детоксификация.
Не е нещо познато, но аз го открих по време на новата си практика.
О, открила сте лек за черния дроб, така ли? Нещо от рода на
"змийски мехлем" или "патентован лек", нали? Чувам, че е пълно с подобни
знахари, които продават такива неща на Запад.
Не съм го купила. Това е ферментирал чай, който прочиства черния дроб.
Доказано лекарство е, на стотици години.
Научих го от шайените.
О, боже мили! -Микаела!
Баща ти би се срамувал от теб, да говориш такива врели-некипели.
Но майко, аз... -Просто ме остави на мира.
Хайде, излизайте. И двамата!
Индианците изучават медицина толкова дълго, колкото и ние, но просто
са подходили по различен начин. Понякога моето лекарство помага,
понякога тяхното. Щях да умра, ако не беше един от тяхните чайове...
Вярвам ви. -Така ли?
Да. -Защо?
Френските стриди, предполагам. Проблема е как да убедим д-р Хенсън.
Или поне майка ми.
Имате ли някаква документация? -Пращала съм на вестници някои
от Шайенските смеси и съм ги предоставяла на всички възможни медицински списания.
Всичко беше отхвърлено.
Бих искал да ги прочета.
Наистина ли? -Да, наистина.
За съжаление, всичко е в Колорадо.
Но ви благодаря за непредубедеността, д-р Бърг.
Уилям...моля ви.
Мога ли да ви наричам Микаела?
Не...може да ме наричате Майк.
Стриди? Като си помисля колко стриди сме изяли през живота си.
Но е достатъчно една да е заразена.
Но вероятността е... -Много малка.
И майка винаги е имала късмет.
Не се бой. Късметът на мама ще продължи, доколкото зависи от мен.
Така е. Доколкото зависи от мен.
До г-н Байрън Съли, Колорадо Спрингс, Колорадо...
"Скъпи Съли, моля те изпрати ми чрез телеграфа медицинските документи
в най-долното чекмедже на бюрото в клиниката..
Животът на майка ми може би зависи от тях. Благодаря ти за всичко, Съли.
С обич, д-р Майк"
Това ще бъде най-дългата телеграма, която съм изпращал.
Благодаря.
Не мисля, че сме се срещали.
Фиона, г-жо. -Микаела.
Приятно ми е.
Ти я смути. -Намерението ми изобщо не беше такова.
Просто е нова, а не съм свикнала да ме обслужват непознати хора.
По-добре да не ги опознаваме. Слугите в кухнята се сменят непрекъснато.
Много променлива група. -Няма никаква лоялност.
Може би ако получаваха повече уважение, щяхте да получите повече лоялност в замяна.
Поставяш под съмнение обноските ми ли?
Поставя под съмнение обноските на всички ни.
Майк може и да е права...
Моля те, ще спреш ли да използваш този нелеп прякор.
Морийн е права. След смъртта на татко няма кого да разсмиваш с него.
Не мисля, че е честно...
Наричай я както искаш, но не очаквай и ние да го правим.
Истината е, че вече съм отвикнала да ме обслужват. Признавам си,
че се чувствам малко неудобно.
Да, сигурно е доста различно на Запад. Разкажи ни, Микаела.
Ами..всичко е по-малко. Нямам предвид самите предмети.
Всичко е с нормален размер, но градът е по-малък.
И изобщо не е толкова пищен.
А улиците са с пръст, а не с камъни като тук.
Паваж. -Паваж...
Продължавай.
И всички се познават. -Каква ужасна скука.
Да, и всичките ми приятелки се интересуват единствено от това да се омъжат.
Ако е за подходящия мъж... -Не искате ли да отидете първо в колеж?
Искаш да кажеш гимназия. И разбира се, че искаме.
Д-р Майк не го нарича така. Винаги казва че ми трябва Колеж преди да мога
да отида в Медицинско у-ще.
Медицинско у-ще? Не допускат момичета в Медицинското у-ще.
Напротив!
Не са! -Такива са!
Индианците не са диваци.Кажи им, Матю. -Армията са диваците.
Ако имаш предвид няколко злочести масови кланета...
Нападнаха ги на зазоряване при Санд Крийк, убиха предимно жени и деца.
Наеха хора да избият бизоните, за да умрат от глад индианците.
Откъде знаеш? -Защото индианците са ни приятели.
Приятели? -Точно така.
Един Шайенски лечител, Танцуващия Облак, ми спаси живота.
Честно казано.. -Марджори!
Чуваш ли се какво говориш?
Не очаквам да се интересуваш от нещата, от които се интересувам аз.
И не ви и моля да го правите. -Въпросът е дали ти се интересуваш от себе си?
Погледни се само. Имаш слънчев тен, пуснала си косата си, ръцете ти са с мазоли.
Това си е моята кожа, моята коса, моите ръце. Какво ви засяга?
Ами дошла си да разстройваш майка на смъртния й одър...
Марджори!
Извинете... -Не сме те викали!
Но... -Какво има, Фиона?
Телеграма за... -Благодаря ти, Фиона.
Трябва да се видя с д-р Бърг. -Имате ли час?
Не, спешно е. Моля кажете му, че д-р Куин е тук.
Добре.
Какво неочаквана изненада. -Медицинските ми записки.
Включително статията за чая за чернодробна детоксификация.
Ще ги прочета веднага. Моля седнете. -Благодаря.
Ще се разходя малко. Ще се върна преди д-р Бърг да е приключил.
Това е отлично. Да вървим. -Къде?
Използваш ли също листата и цвета в запарката?
Може да ги използваш, но корените са тези, които са най-ценни.
Само една хапка, г-жо Куин.
Не съм гладна.
Слава богу! Моля те уведоми тази жена, че казвам, каквото мисля.
Казва каквото мисли. Винаги го е правила и винаги ще го прави.
Майко...
Г-жо Куин, знаете че се дипломирах в Харвард като първенец на класа.
И знаете, че практикувам с д-р Хенсън от 10 години, който несъмнено е
най-добрия лекар в Бостън. И се надявам че вярвате на медицинската ми преценка
и няма да приемете това, което ще ви кажа с безразличие.
Говорете.
Прочетох изследването на дъщеря ви за детоксификацията, която тя препоръча и
силно ви съветвам да започнете лечението веднага.
Ами д-р Хенсън? Какво препоръчва той?
С цялото ми уважение към старшия лекар, мисля, че позволява немедицински
основания да влиаят на медицинската му преценка.
Защото Микаела е жена ли? -Боя се, че е така.
Какви са тези глупости за стридите? -Майко, не смятаме, че са глупости.
Но въпросът не е в диагнозата. Ако греша и ти нямаш Хепатит, чаят просто няма
да помогне. Д-р Бърг е съгласен, че съставките по никакъв начин няма да
попречат на лечението на диагнозата на д-р Хенсън.
Рак?
Това по принцип не е ли смъртоносно?
Да, майко.
Е...какво чакате? -Няма да отнеме много време.
Благодаря ви, г-жо Куин.
О, Уилям, беше невероятен! Извинявай...
Моля те, не се извинявай...Майк.
Това е чудо. Благодаря ви, д-р Хенсън. -Не благодари на него.
Поне не за това, че ме е излекувал. За опитите ви да ме излекувате-
да, благодарна съм ви. -Не ви разбирам.
И знам, че и съпругът ми би ви благодарил, ако беше още сред нас.
Но знам, че щеше да бъде и много разочарован, как пренебрегнахте съвета на
неговия съдружник в моя случай. -Съдружник ли?
Д-р Микаела Куин, доктор по медицина.
Подобрението на пациента ми започна преди 2 седмици, след първата
доза билков чай, за който ви казах. -Вашият пациент?
Майко... -Дала си тайно нещо на майка?
Зад гърба на д-р Хенсън? -Вие съгласихте ли се с това,д-р Бърг?
С цялото ми уважение, сър, да. -Уволнен сте!
Майко, д-р Хенсън щеше... -да ме съпроводи до гроба.
Може да благодарите на сестра си, че го предотврати.
Тя ми спаси живота.
Скъпа Микаела, как бихме могли да ти се отблагодарим някога!
Благодаря, Микаела.
Благодаря ви, д-р Бърг. -Няма защо,д-р Куин.
Съжалявам за работата ви. -Не е нужно. Аз не съжалявам.
Всъщност, все едно ми падна огромен товар от плещите. Знам, че
вече е време да се отделя.
Дори съм хвърлил око на на малък офис под наем, който мога да си позволя
и пак да върша моята работа "pro bono".
Какво означава "pro bono"?
Означава да лекуваш пациенти, които не могат да си позволят да плащат.
Такива са всичките пациенти на мама.
Понякога изглежда така, но истината е, че повечето хора намират начин
да ме компенсират. Като вид бартер.
Както едно време. Сигурно е странно. -Не сме банда селяндури.
Матю!
Не, нямах намерение да бъда снизходителен, просто ме налегна носталгия.
Бостън се разраства с всяка минута. Изобщо не е както беше,
когато бях на твоите години.
Сега ще си събера нещата и ще проверя дали този офис все още е свободен.
Има ли нещо, с което можем да помогнем?
Всъщност има. -С удоволствие.
Ще бъде голямо удоволствие, ако се съгласите да дойдете на
празнична вечеря довечера. Бих казал, че всички има какво да празнуваме.
Разбира се. -Това "да" ли е?
Да. -Чудесно.
Ще ви взема в седем.
Искам да си ходя у дома. -Ще стане, щом майка стане по-добре.
Не е ли вече по-добре? Няма ли това да празнуваме довечера?
Имах предвид да се оправи.
Брайън!Брайън! -Д-р Майк.
Нали каза, че бонбоните ще ни развалят зъбите.
Ако прекалявате, да, но няма да навреди от време на време.
Всеки трябва да се поглези от време на време.
Виж, мамо!Сладолед. Различни видове.
От кой искаш?
От всичките.
Не мога да повярвам, че изяде всичкия този сладолед.
Ще ти се пръснат копчетата на ризата, младежо.
Което ми напомни - нови дрехи.
Защо? Само защото отиваме в луксозен ресторант довечера ли?
Не, просто не може да носиш едно и също всеки ден.
Първо този костюм е износен, а като го чисти Марта всяка вечер ще се
превърне в парцал. Освен това, дори след отпускане на подгъва на панталона, пак е къс.
За Бостън ли?
Точно там се намираме, Матю. Точно там.
Д-р Бърг.
Не е ли красиво?
Да, но не толкова колкото магазина за бонбони.
За едно ново начало.
Какво те притеснява, Съли?
Сънища.
Сънищата са видения, които ни говорят за миналото...или за бъдещето.
Сънувах, че съм в Бостън.
Където е д-р Майк. -Да.
Бил си някога там? -Никога.
Тогава сънят се отнася за бъдещето.
Добре дошла у дома, бабо. -Благодаря ти, скъпи.
Внимателно, майко. -Направете място, деца.
Добре дошла.
Моля ви всички...
Моля!
Майка се нуждае от почивка. -Глупости, чувствам се идеално.
Предписание на лекаря.
Ще подремна, но после слизам за вечеря. -Но майко...
Категорична съм. -Заповеди на майката.
Когато някой казваше, че приличам на баща ми, той винаги им казваше
да не се заблуждават от избора ми на професия, и че приличам на майка ми,
а не на него..това беше единственото нещо заради, което му се ядосвах,
а накрая осъзнах, че е прав.И още повече...гордея се с това.
И би трябвало.
Голямо удоволствие е за мен, такава голяма семейна вечеря.
Мислех, че сте роден тук. -Баща ми премести бизнеса си в
Балтимор и взе почти всички от семейството с него. Но всъщност,
ти най-добре знаеш болката да живееш толкова далече от семейството.
Да...сега знам. Но си признавам, че бях облекчена да избягам.
И заобичах истински Колорадо. Но като съм тук, видях майка ми с други очи,
наблюдавах децата да се забавляват и срещнах нови приятели...
Това ме кара да ми липсва Бостън повече сега, когато съм тук, отколкото когато бях далеч.
Спрете, сър. Не може да влезете там. Трябва да съобщя за вас.
Съли! -Съли?!
Г-н Съли!
Идвате точно навреме за вечеря. Ще се присъедините ли към нас?
Сигурно сте умрял от глад след дългото пътуване, г-н Съли. Преживявайки това
пътуване лично мога да потвърдя трудността му.
Не и за мен, г-жо. Свикнал съм и на по-големи трудности.
Да, наистина...
Е...какво ви води чак дотук, г-н Съли? Със сигурност не е
здравословното ми състояние.
Да ви кажа честно, г-жо, радвам се, че сте по-добре, но не затова съм тук.
По работа ли сте тук, сър? -Наричайте ме Съли.
Извинете. Д-р Уилям Бърг. -Приятно ми е.
Майка ни каза, че той е "планинар". Какво точно работи "планинаря"?
Всички умираме от любопитство.
Не всички. Предлагам да оставим г-н Съли да се нахрани на спокойствие.
Г-н Съли е миньор, и дърводелец,и ловец, и посредник между Американската армия
и Шайените. През изминалата година ми осигури подслон и понякога храна.
И не веднъж ми спаси живота.
За което ще съм ви вечно благодарен,сър.
Ще помоля Харисън да ти запали огъня.
Какво ти става? -Какво искаш да кажеш?
Искам да кажа, че мога да запаля огъня сам, а доколкото знам и ти също.
Не се ли радваш да ме видиш? -Разбира се, че се радвам.
Просто съм изненадана да те видя тук. -Като се забави толкова дълго,
се притесних, че нещо може да ти се е случило.
Благодаря ти. -Няма защо.
Ако ти трябва нещо само позвъни. Лека нощ.
Добро утро на всички. -Добро утро, г-н Съли.
Добро утро, Съли.
Сигурно сте гладен. Моля седнете.
Искам да ви благодаря за гостоприемството, г-жо Куин.
Няма защо.
Благодаря, г-жо.
Казах на Марта да извади от старите дрехи на съпруга ми.
Може да ги преправи за вас.
Много мило, но не мисля, че ще ми трябват.
Може би ще е по-удобно. -За кой?
За кого.
Добро утро. -Добро утро, д-р Бърг.
Присъединете се към нас. -Не, благодаря. Вече закусих.
Трябва да тръгваме, майко. Ще се върна по обяд. Грижете се добре за Съли.
Не се бой, мамо, ще му покажем всичко.
В отлични ръце си. За по-малко от месец знаят всичко, сякаш тук са родени.
Почивай си, майко. -Добре.
Ще се видим на обяд.
Здравейте, г-жо Гарити. -Здравейте, докторе.
Как се чувствате? -По-добре, д-ре.
Браво.
Искам да ти представя д-р Куин. -Дама?
Истинска. И истински лекар.
Пневмония. -Точно така.
Поставили й грешна диагноза.
В сиропиталището й казали, че има туберкулоза и я изгонили.
...и няма такова понятие като ежедневни дрехи. Облечени сме така
през цялото време.
Това не е заради д-р Майк, а заради Бостън.
И теб се опита да облече така. -Не, баба ти се опита.
И д-р Майк го искаше, казвам ти.
Това е като да се маскираш.
Опитай се да се поставиш на нейно място, Матю.
Не, благодаря. Тогава трябваше да съм с "Уилям" сега.
Не е толкова лош. -Мисля, че е приятен.
Той е като всичко тук- само се изтъква. -Просто те е яд, че харесва д-р Майк.
Или може би, защото тя го харесва. -На чия страна си?
На ничия.
Ето го! Хайде, Съли!
Виждал ли си нещо подобно, Съли? -Не.
Със сигурност бурканите с бонбони на г-н Брей изглеждат тъпо пред това.
Не мислиш ли?
Бонбоните са си бонбони, Брайън.
Така мисля.
От колко време г-н Гоулд има тези поражения?
Няколко месеца. Може би година. Бои се да отиде на лекар, за да
не му кажат, че трябва да му отрежат крака.
Още един месец и ще се наложи.
Мислех, че г-н Гоулд е последния ти пациент.
Не е пациент. Нещо друго е. Моля.
След теб.
С баща ми имахме такова бюро.
Въпреки, че съм облекчен, че не съм с д-р Хенсън,признавам си,
че ми липсва съдружник. Подходящият партньор, разбира се.
Разбира се.
Това е Музеят на Изкуствата. -Има ли красиви неща?
Не знам. Не сме ходили още. Мама нямаше време заради баба.
Имаше време днес. Баба е по-добре сега.
Брагодарение на мама. Освен това помага на бедните заедно с Уилям.
Изглежда не искаш да си тук, Матю. -Изобщо не исках да идвам.
Имам предвид, че ме е грижа за баба, но тя вече е по-добре и е време да си ходим.
Може би сега, когато е по-добре, д-р Майк иска да прекара известно време с нея.
Няма възможност да си идва много често у дома.
Мислех, че Колорадо е нейн дом.
Казват, че домът е там, където е сърцето.
Виж, Съли. Библиотеката. Представяш ли си колко книги има там?
Искате ли да влезем?
Трябва да се връщаме, че ще пропуснем обяда.
Интересуваш се само от храна за корема. -Че каква друга има?
Храна за душата. -Уилям би казал това.
И какво ако е така? -И ще бъде прав.
Океанът е ей там. По-голям е от всички езера, които си виждал,
а корабите са огромни. -Бих искал да видя това.
Няма да се разхождам из Бостън. Връщам се с теб.
Кой казва, че си тръгвам?
Изобщо не съм се разбързал.
Лака нощ, майко. -Лека нощ, бабо.
Лека нощ, г-жо Куин. -Лека нощ.
Ще желаете ли още нещо, г-жо?
Г-н Съли? -Не, благодаря.
Някой иска ли горещ шоколад? -Не, благодаря.
Благодаря ти, Фиона.
Моля те, искаш ли да седнеш?
Защо говориш толкова официално? Това е Съли. Съли!Какво ти става?
Знам кой е, Матю. Въпросът е на теб какво ти става?
Тук сме от месец, и още не съм разбрал защо изобщо ме накара да дойда!
Каза, че имаш нужда от мен, но има 100 души, които вършат всичко!
Не ти трябвам от мига, в който дойдохме и не ти трябвам и сега!
Това не е вярно. Нуждаех се от помощта ти.
За какво? -За подкрепа...за Колийн и Брайън...
Те са си добре.
Матю, баба ти има рожден ден този уикенд. Сем. Халман дава прием
в нейна чест. При тези обстоятелства, поне можем да присъстваме.
Не, това е само извинение, за да останем. След това ще бъде Денят на Благодарността,
след това Коледа. Защо, по дяволите, не останем и за св. Валентин?
Престани! И внимавай с приказките!
Искам си билета за вкъщи. -Няма да го получиш.
Ще пътуваш с нас!
Извинявай. -Не нужно да се извиняваш.
Това съм просто аз. Прав е за това.
Съли, защо ми е толкова сърдит? -Влюбен е.
Да..Толкова е просто, нали? -Боя се, че е така.
Иска да се върне при Ингрид.
Всички имаме нещо, заради което да се върнем.
Да, идва Денят на Благодарността.
Няма да е толкова лошо да прекараме празника тук в Бостън...
Мамо, може ли да покажем океана на Съли утре?
Съли е виждал океана. -Казах, че искам да го видя,
а не че не съм. -Кога си виждал океана, Съли?
Последният път бях колкото теб. -Тук в Бостън?
Не...в Ню Йорк. Това е на юг от тук. Но никога не съм бил в библиотека.
Така, че какво ще кажете всички да отидем да разгледаме утре?
Боя се, че утре не е възможно. Д-р Бърг ще представи доклад в Медицинската Асоциация
в Бостън. Но си добре дошъл да дойдеш. Повече от добре дошъл.
Той не е добре дошъл, така казвам аз. Вашето лично поведение е едно нещо.
Да натрапвате този дивак на цивилизовано професионално събрание е съвсем друго.
Той не е "дивак". Просто идва от място, където външният му вид е приемлив.
Чудесно. Да си върви там. -Той е упълномощен...
"Той" може да говори сам. И ще съм ви благодарен, ако не се държите сякаш ме няма.
Заплашвате ли ме?
Не, само ви предлагам да използвате някои от Бостънските ви обноски.
Той е прав, д-р Хенсън. Не искате да се разбере, че не сте джентълмен...
както сте и некомпетентен, нали?
Господа.
Добре дошли на поредната лекция на Медицинската Асоциация в Бостън.
Е...да започваме.
Мога ли да вляза?
Не искам да ви обидя, но...г-жо Куин... -Аз също не искам да ви обидя, г-н Съли.
Не става въпрос за вас или за мен. Моят рожден ден-може би, но не ме
интересува какво ще облечете. Тревожа се за Микаела.
Достатъчно трудно й беше да се срещне с хората, които е познавала цял живот.
Дори със семейството й - с решението да се премести на Запад.
Това какво общо има? -Не е нужно да защитава външния ви вид,
когато и двамата знаем, че изглеждате странно и за хората в Колорадо Спрингс
както и за хората тук в Бостън. Така,че...
"Когато си в Рим, прави като римляните."
Добър вечер. -Добър вечер.
Д-р Майк. -Благодаря ти, Съли.
Г-н Съли. -Д-р Бърг.
Честит рожден ден, г-жо Куин. -Благодаря,сър.
За Микаела и Уилям! Дължа този рожден ден на вас.
За Микаела и Уилям.
Моят лекар не ми позволява да танцувам. Какво е вашето оправдание, г-н Съли?
Вие как мислите?
Мисля, че не можете.
Защо дойдохте в Бостън? -Притесних се.
И все още се притеснявате, нали?
Честит рожден ден!
Влез.
Заминаваш ли си? -Да.
Но нали каза... -Размислих.
Заради снощи е. Защото тя танцуваше с Уилям цяла вечер, нали?
Съли, не му позволявай това. -Никой не може да накара д-р Майк
да направи нещо, което не иска.
Грешиш. Той знае как да я ласкае, че е лекарка. Това харесва тя, а не него.
Той я кара да забрави защо е дошла в Колорадо и някой трябва да й напомни.
И как да стане това?
Като начало й покажи, че не си против Бостън.
Не, не ми харесва. -Да, Съли, да!
Вътре похарчих половината пари за връщането си.
Не се тревожи. Баба винаги ще ти заеме достатъчно за да си тръгнеш.
Даже би му платила да си тръгне.
Матю... -Не искам да кажа, че не те харесва.
Просто предпочита д-р Майк да живее по-близо до нея.
Да, в съседната къща.
Една голяма крачка и после две малки.
Така е добре.
Сега прави крачките, докато се движиш из стаята. Едно, две, три..
Кой е? -Брайън.
Фиона е наистина мила. Дори не попита за какво са ми.
Д-р Майк ни научи.
Тази е за супата.
Тази е за салатата.
Тази пък за какво е?
"Еscargo". -Какво е "Еscargo"?
Охлюви.
Да бе.
Не, наистина, Съли. Означава охлюви на френски.
Богатите плащат, за да ядат охлюви?! -Знам, че звучи налудничево,
но д-р Майк ги обожава. -Уилям казва, че са вкусни.
Сега трябва да решим, къде да я заведеш.
Какво ще кажете за това луксозно място, на което ни заведе Уилям?
Да.
Много мило,че останахте, д-р Бърг. -Много мило, че ме поканихте.
Г-жа Куин е много любезна и гостоприемна дама.
Благодаря ви, г-н Съли. Мога ли да ви направя комплимент за облеклото?
Да,много е стилно.
"Когато си в Рим, прави като римляните."
Говорих с председателя на медицинската асоциация за вашия лек, г-жо Куин.
Беше много впечатлен. Разбира се, използвах възможността да предоставя
за публикация статията на дъщеря ви за лекарството за детоксификация.
Уилям... -Отлично. Заслугата е нейна.
Всъщност заслугата е на Шайените. Това е древен чай...
Да, но ти написа статията. Без нея никой нямаше да знае за това.
Точно така. Д-р Куин има много важна работа в Колорадо-да донесе на света
мъдростта на Индианската медицина.
Майко...
Нека ти помогна. -Ненавиждам да завися от някого.
И аз.
Изглежда г-н Съли претърпява голямо преобразяване.
Действително. -И толкова бързо.
Да, много.
Прекалено бързо, може би? -Мисълта ти, майко?
Мотива, драга моя. Просто размишлявах за мотива му.
Чу го. Когато си в Рим...
Да.
Нямах представа, че г-н Съли е така добре запознат с древните поговорки.
Нито пък аз.
Извинявай, че те притеснявам.
Не, просто преглеждам статията за чая за температура.
Беше прав за обръщане на внимание към шайенската медицина.
Танцуващият Облак има още много да ни учи.
Да..сигурна съм, че е така.
Бих искал да те изведа довечера. -Моля?
На вечеря и танци.
Би ли искала да отидем? -Да.
Добре.
Сега трябва да й предложиш нещо наистина специално.
Например? -Какво ще кажете за опера?
Да. Чудесна идея, Брайън.
Чувал съм.
Мама казва, че е като пиеса, но пеят. -На чужд език.
Казва, че Алфредо никога няма да разбере колко много го обича и се чуди
дали той наистина е любовта на живота й.
Сега се противопоставя на любовта си. Опитва се да убеди себе си,
че за да бъде свободна, трябва да е сама.
Благодаря, Харисън.
Беше красиво, благодаря ти. -Няма защо.
Лека нощ.
Почакай...
Беше красиво.
Искаш ли да се разходиш с мен утре?
С удоволствие, но отивам на лекция. Освен ако не искаш да дойдеш?
Разбира се.
Господа, днес планирах да ви представя трактат за "Болести на гръдните органи".
Обаче в последният момент реших да отстъпя правото си на колега, който
да ни съобщи за важно за всички ни откритие.
Г-да, д-р Микаела Куин.
Господа.
"Нова терапия беше изпробвана в практиката ми в Колорадо."
Болестите често представят различни проблеми в лечението, когато се практикува
далече от болница. В усилията си да помогна на пациентите си, бях принудена
да търся нови начини за лечение.Наблюдавах местните индианци и те ме научиха на
целебните свойства на различни природни лекарства.
Шарлатанство.
Хомеопатия?
Не, сър...аз не съм хомеопат. Просто добавих някои дълго изпробвани лекове
към тези, които съм учила в медицинското у-ще. Като чая от върбова кора,
познат още от времето на древните гърци, със свойства за болка и температура.
Специално искам да говоря за лечението на Хепатит с чай от корени на глухарче.
Какви безмислици.
...който спаси живота на майка ми, Елизабет Куин.
В заключение, ефектът на пречистващите кръвта качества, действа най-добре
с доза от 450 мл на всеки два часа, като се забелязва подобрение
през първите 48ч и обикновено пълно възтановяване след 14 дни.
Беше великолепна. Толкова се гордея с теб.
Откакто баща ми почина, никой не е вярвал в мен, както ти...
с изключение на Съли.
Обичаш ли го? -Уилям...
Поискал ли е ръката ти? -Уилям, наистина...
Аз те обичам. И искам ръката ти. -О, Уилям...
Но животът ме чака в Колорадо. -Той те чака и в Бостън. Можем да сме
партньори в истинският смисъл на думата. В работата, в любовта.
Истински партньори. Обичаш ли ме?
Имаше моменти, когато мислех..моменти, в които бях сигурна. И след това
моменти, в които не бях сигурна в нищо. Като този сега.
Помисли си колкото е нужно, за да си сигурна.
Предложението ми остава. Обетът ми е завинаги.
Ето те. -Не беше ли велика?
Извинете ни.
Ще се омъжиш ли за него? -Моля?
Няма нужда от молби, само истината.
Очевидно си подслушвал. -Само истината!
Не е твоя работа.
Така ли било? -Точно така.
Г-жо. -Благодаря, Харисън.
Здравей, майко. -Здравей, скъпа.
Здравейте.
Добре, къде е Съли? -Замина.
Каза ли кога ще се върне? -Никога.
Какво? -Замина си у дома.
В Колорадо? -Да...спомняш ли си Колорадо?
Кога тръгна? -Микаела...
Кога?
Преди около час.
Микаела...
Извинете..къде е влака за Сейнт Луис?
Вече се качиха. Шести перон. Имате ли багаж?
Какво правиш? -Мисля, че е ясно.
Просто си тръгваш? -Няма за какво да оставам.
Без дори да се сбогуваш? -Довиждане.
Защо изобщо дойде?! -Казах ти.
Каква е истинската причина? -Какво те интересува?
Интересува ме. -Не ми изглеждаше така на онази среща!
Зададох ти въпрос. -Защо дойдох ли?
Да, защо? -Защото...
Защото... -Защото те обичам!
Уилям е добър човек, Микаела.
Да, така е.
И те уважава и като жена и като професионалист.
Да, така е.
За кой друг мъж можеш да кажеш това? -Съли.
Той не може да ти даде пълноценен живот. -Какво имаш предвид?
Отлично знаеш за какво ти говоря.
Искам да кажа живот тук в Бостън, където можеш да си лекар...
Има много лекари в Бостън, майко.
...и може да отгледаш децата си както трябва.
Зависи какво имаш предвид с това "както трябва".
Микаела, нямам нищо против малкия град, пациентите ти, индианските ти приятели,но..
Аз не обичам Уилям, майко.
Любов...Това никога не е било предмет на разговора, когато се отнася за
такива важни неща като...
...като с кого ще прекарам остатъка от живота си?
Може да ти звучи коравосърдечно, но са ме учили, че подходящият е
по-важен от любовта.
Не си ли обичала татко? -Разбира се, че го обичах.
Но имах ограничен избор в особени времена в живота ми.
Не трябваше да е Бостън или Колорадо. Бях на 20 години,
а не зряла жена със собствено мислене.
Ще ме посетиш ли пак? Скоро?
Да, скоро.
Влез.
Кога заминаваш?
Следващият влак тръгва утре сутринта.
Мисля, че ти дължа обяснение. -Не.
Няма обяснение за тези неща. Поне аз не искам да го чуя.
Благодаря ти...за толкова много неща!
Влез.
Какво ще кажеш да вземем влака за Сейнт Луис утре сутрин?
Толкова скоро?
Харесвам Бостън. -И аз. Ще се върнем пак.
Каза ли на Матю и Брайън? -Не. Ти имаш честта.
Матю, Брайън! Прибираме се у дома.
Изглеждаш тъжна, бабо.
Защото си тръгваме ли?
Да.
Защо не дойдеш с нас?
Защото това е моят дом. -И ще ти липсва, а?
Да. Ще ми липсва много. -Да, знам как се чувстваш.
Липсва ми Колорадо.
Сънувах къщата ни, вълка ми, всичко, което правех. Веднъж се събудих
плачейки. Сънувах, че не мога да намеря пътя към дома.
Без повече кошмари за теб, младежо. -Но пак ще сънувам.
Знам.
Ще сънувам Бостън, и корабите, и магазина за бонбони.
И ще сънувам и теб, бабо.
И аз ще те сънувам, Брайън.
Мразя обстановката на перона. Ще се сбогуваме тук.
Довиждане.
Сгреших. -За какво?
За теб.
Скоро? -Скоро.
Лек път.
И АЗ ТЕ ОБИЧАМ!
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА ПОСВЕТЕНО НА ИВАЙЛО