У дома сме.
Ще проверя конете. -Вълк! Вълк!
Ела тук, момче. Липсваше ми! Толкова си порастнал.
Добре ли си? -Просто се радвам, че съм у дома.
Съли, къде са ми пилетата? -Трябва да са в кокошарника.
Но две липсват.
Мамо! Мамо!
Какво е станало с тиквите, които посадихме тук?
Предполагам, че не са поникнали.
Как ще празнуваме Денят на Благодарността, без тикви?
Каза, че Робърт И ще се грижи за всичко докато сме в Бостън?
Грижеше се. Просто не е валяло напоследък. Трябваше да даде
останалата вода на животните.
Не е валяло изобщо, откакто сме заминали? -Но това са 5 седмици.
А преди това е суша от месеци. -Това сериозен проблем ли е?
Още не. Но последните две години беше наистина суша. Наистина се
надявахме на дъжд сега,но... -Все пак имаме вода в кладенеца, нали?
Току-що проверих. Нивото никога не е било толкова ниско.
Ще трябва да носите от потока. -Носих от там, когато се нанесох
в началото. Предполагам, че ще се справим.
Ще ви помогна. -Благодаря.
Ще останеш, нали? -Да остана?
Да останеш за вечеря?
Разбира се, че ще остане.
Хей, ще се ожените ли сега?
Да се женим... -Ами...не знам...
Но се обичате? -Нали така казахте?
Да...но....не веднага.
Не веднага. -Не.
Значи ще се ухажвате, а?
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
Е, това е. -Къде отиваш?
Да се видя с Ингрид. Обещах й, че ще отида щом свършим.
Свършили? Та ние едва сме започнали.
Трудно е да си далече от любимия човек.
Може да отидеш, Матю.
Благодаря. -И се подстрижи.
Добре.
Ще ти помогна да разопаковаш.
Искаш ли нещо за пиене? Ще сложа чайника...
Забравих, че няма вода. -Не че няма вода,
но трябва да я използваме разумно. -Е, можем да минем и без тикви,
но ми трябват билки за лекарствата.
Хайде, ще ти покажа къде растат. Ще наберем заедно.
Сега ли? -Да.
Искам да отида до клиниката... -Защо е това бързане?
Нямаше ме толкова време... -Ще почака още ден.
Освен това, ще бъдем заедно. Сами. -Сами?
Ще ти покажа моя свят. -Виждала съм го. Живея тук, помниш ли?
Видяла си само това, което исках да видиш.
А сега? -Сега ще ти покажа всичко.
Тук горе е. Ето го напръстника. Но листата са пожълтели.
Няма значение.
И без това трябва да ги суша, за да направя дигиталин.
Имам изненада за теб.
Глухарчета! -За чая за детоксификация на черния дроб.
Слушал си...Лекцията в Бостън.
Всяка дума. Но ти трябва само корена за чая, нали?
Точно така.
Хайде, пожелай си нещо.
Какво си пожела? -Ако ти кажа няма да се сбъдне.
Ако се ухажвате, нямате тайни един от друг.
Това ли означава ухажването за теб? -А ти какво мислиш, че означава?
Е, това е времето, когато си говорите... -Говорим? И само това?
Мислех, че е ухажване и проява на внимание.
И си подарявате разни неща... -Както, когато ти донесох рибата.
Не. Като цветя например. -Сега не растат. Какво друго би искала?
Точно това трябва да разбереш- какво харесва и какво не любимия човек.
Какви са общите ви интереси... и след това разбираш.
Какво? -Дали си подхождате.
И ако е така? -Ами...предполагам, че...продължавате..
към следващият етап?
Д-р Майк и Съли ухажват ли се? -Да, той дойде чак в Бостън,
за да я вземе. В началото не искаше да се връща, но май размисли.
Защото като слязохме от дилижанса, тя изтича при него и му каза,че го обича.
Не съм видяла. Как го каза?
"Обичам те!"
Матю, трудно намираме храна.Ако няма дъжд, Йон каза, че може да отидем другаде.
Не.Съжалявам, че не бях тук да помогна. Но сега съм тук. Ще завали.
Винаги става така.
Никъде няма да ходите.
Какво ще приготвите за трапезата на Деня на Благодарността, г-це Дороти?
Не знам. -Всеки в града носи нещо.
Ами, доста съм известна с моя царевичен пудинг.
Който трудно ще приготвиш без царевица. Нямаш ли по-хубава стока от тази?
Не, и няма да видиш по-добра, докато не завали.
Без царевица, без тикви. Тогава какво ще ядем на Деня на Благодарността?
Какво ще кажеш за тези бонбони, по които така си падаш?
Трябваше да видите колко бонбони имаха в Бостън, г-н Брей. Толкова различни
видове, че не можеш да ги пробваш всички.
Тогава не искаш вече от моите, нали?
Е, никога няма да ми омръзнат дъвчащите.
Брайън така се надява да яде пуйка за деня на Благодарността.
Може да извадим късмет до тогава. Женските и малките са отишли
да търсят вода. Останали са само единаци.
Вълци? Мислех, че търсим пуйки.
Така е. Виждаш ли? Ето следата.
Самецът е по-възрастен лакомник, не е със стадото. Обича да е сам.
Защо? -В природата му е.
Трудно е да го уловиш.
Значи е истински трофей.
Да. Вече е бил тук. Тук се е перчил. -Перчил?
Да впечатли женската. Ето така.
Ако бях женската и аз щях да се перча. А после какво става?
След това се чифтосват.
Може ли самецът да се чифтосва? -Да. Разбира се
се усамотява от време на време. -Защо?
За да се изолира някъде. Да поспи..да помисли.
Значи пуяците мислят много?
А женските правят ли така? -Не.
Наистина.
Време е да се връщаме в града.
Има среща за организирането на празничната трапеза.
Ще дойдеш ли?
Не се интересувам особено от тези срещи.
Но както каза това е възможност да бъдем заедно.
Но това е загуба на време. -Моля те...заради мен?
Начинът по който слезе от дилижанса и се хвърли в обятията му-
не беше ли най-романтичното нещо?
Романтично? Искаш да кажеш смущаващо! Да се прегръщат така посред бял ден!
Ако питаш мен, тя трябва да си намери някой стабилен да издържа нея и децата...
Предполагам, някой като теб, а? -Какво ми е на мен? Вършех лекарската
работа докато я нямаше. Професионалист съм.
Микаела е пръчка динамит. Чака да я запалят. А аз имам кибрита.
Ето ги и влюбените птички.
Благодаря на всички, че дойдоха.
Искам да открия срещата с молитва.
По време на този празник, ние ти благодарим, Господи, и те молим
да ни изпратиш дъжда, от който така отчаяно се нуждаем.
Амин!
Сега, докато Бог прецени дали да отговори на молитвите ни, Мисля, че трябва
да направим всичко възможно да си помогнем сами и да продължим с
годишната трапеза за деня на Благодарността.
Лорън, предполагам, че ще дариш обичайното-чувал с царевица.
О, не. Нямам достатъчно дори за продажба. Не мога така да я раздавам.
Лорън, каквото дариш, ти се връща... -Не е вярно.
Знаеш, че...
Знае само, че щом стоките са дефицитни, може да вдига цените!
Какви ги дрънкаш?! Едва изкарвам нещо, колкото да преживявам...
С което ни убиваш... -Както ти вдигаш цената на уискито....
Не съм забелязал, да намаляваш пиенето.
Господа, моля ви.
Достатъчно.
Успокойте се.
Сега, кой има картофи в повече?
Съли, ще завали, нали? -След време.
Дори най-лошата суша свършва. -Суша? Това ли е?
Може би. Ако няма промяна. -Как ще се справим?
Шайените казват, че сушата е естествена част от живота. Просто трябва да
намериш начин да я преживееш.
Ами къпането? Децата? И дрехите им... -Можеш да използваш езерото.
Водата не е годна за пиене, но можеш да се къпеш.
Какво става ако нямаме достатъчно за пиене?
Ще потърсим. По-надалече.
Това...Тук ли живееш? -Това е едно от местата.
Точно тук?
Да, харесва ми да гледам звездите и има къде да се скрия от дъжда.
Ако има изобщо.
Хайде, да вървим.
Ето тук. Седни.
Винаги съм искал да построя къща тук.
Ужасно далече е от града. -Да.
Не мога да живея толкова далече от пациентите си.
Но нали каза, че не можеш да живееш в онази къща, защото съм
я построил за Абигейл.
Вярно е, но мисля, че малко избързваме.. -Така ли?
Не си ли говорехте с Дейвид къде искате да живеете?
Не...знаехме, че искаме да живеем в Бостън.
Какво правехте докато се ухажвахте?
Ходехме у нас на вечеря, обикаляхме из болницата..говорехме си за случаите си.
Какво? -Изглежда сте имали много общи неща.
Да.
Повече отколкото ние? -В много отношения, предполагам,че да.
Мислиш ли, че имаме достатъчно общи неща?
Надявам се да е така.
Хей, виж!
Какво правят? -Не знам. Да отидем да видим.
Стой близо до мен, скъпа.
Но не искам да преча на способностите ти. -Ти само ги правиш по-могъщи.
Достатъчно с тези любовни глупости. Захващай се.
Не му вади душата. Това е деликатна работа.
Красота.
Шшт!
Какво е това?
Матю, какво е това?
Лескова пръчка за откриване на подпочвени води.
Нямах представа, че още се прави.
Един истински инженер беше веднъж тук. Не успя да намери вода, но Хорас успя.
Сем. Бинг прави това от поколения. В кръвта ни е.
Мисля, че открих нещо.
Точно тук, момчета. Копайте!
Съли, мислиш ли, че ще открият вода. -Може, ако копаят достатъчно дълбоко.
Но дори и да намерят, това няма да оправи нещата. Няма да им помогне
да отгледат реколтата.
А какво ще помогне?
Това е бяла ябълка. Расте дори, когато няма дъжд.
Прилича на ряпа. -Точно така.
Някакъв вид кактус? -Трънлива круша.
Като я отвориш...вътре има плод.
Сладко е.
Когато няма дъжд от небето, трябва да го намерим на земята.
Когато видим върба, знаем, че има подпочвени води.
Хората от града знаят ли това? -Съмнявам се.
Защо?
Те не питат. -Но можете да им покажете.
Мислиш ли, че ще чуят? -Разбира се. Нуждаят се от вода.
Танцуващ Облак, би ли дошъл с нас в града да говориш с тях?
Той не трябва да напуска резервата. Защо да рискува живота си заради тях?
Защото е Денят на Благодарността. Индианците са помогнали на първите
заселници, помниш ли?
Хората от града не са първите заселници, а и не гладуват.
Още не.
Лорън! Хей, всички -елате и вижте.
Какво по дяволите...
Какво става, по дяволите?
Индианците знаят как да намерят вода и храна по време на суша.
Танцуващият Облак каза, че ще ни научи. -Да учи нас, а?
Моля ви, само погледнете.
Имат дива ряпа, горски плодове- за търговия. Лорън, клиентите ти
могат да използват тази храна.
Нищо няма да ти стане да погледнеш, Лорън.
Клиентите ми няма да ядат това. -Не сме толкова отчаяни.
Вожде, няма търговия. Разбра ли?
Разбирам.
Разбирам, че не уважавате земята. Ядосахте я.
Така ли? Ти ме ядосваш.
Връщайте се в резервата, преди да сме извикали армията.
Джейк, те дойдоха с мир.
Те дойдоха да ни помогнат. Правите ужасна грешка.
Защо трябва да са такива инати!
Ще провалят празника на целия град. -Май изобщо не ги е грижа.
Но мен ме е грижа. Трябва да направим нещо.
Ще измислим нещо.
Може да отменим Благодарствената трапеза, отче. Няма за какво да сме благодарни.
Но сем. Бинг никога не са грешали за извор.
Не съм се отказал.
Няма смисъл. Два дни идваме тук.
Ако един Бинг не може да намери вода два дни, значи изобщо няма вода.
Да се съберем заедно за молитва. Мили Боже...
Молим се за дъжд от седмици, а няма и капка! Не можем да пием молитви.
Тогава какво ще правим?
Писна ми. Време е да се махам от това проклето място.
Заминаваш ли? -Това не е решението, Ханк.
Чух, че индианците имат таен извор. Да отидем и да вземем от тяхната вода.
Нямат таен извор! -Тогава откъде са тези култури?
От земята. Те се опитаха да ви покажат.
Оставете го да говори.
Те са тук от поколения. Имало е суша и преди. Как мислите,че са оцеляли досега?
Те са диваци.
Не можем да ядем тези неща. Като искаш, върви да живееш с тях.
Да, и без това си един от тях.
Казах ти, че няма да ни послушат...
Чакайте! Моля ви! Можем да намерим изход.
Ако си помагаме-като първите заселници- те са се подкрепяли в трудни времена
и са оцелели.
Остави ги. -Но те са добри хора. Ще разберат.
Вече два пъти се опитваш да ги вразумиш. Шайените също опитаха, а те им обърнаха гръб.
Тогава какъв е изхода? Да се откажем?
Не можеш да оправиш всичко! Мислиш, че ако обясниш на хората, какво да правят,
те ще го направят. Но не е така. Някои неща няма да се променят и
някои хора също няма да се променят. -Не вярвам в това!
Ето още нещо, за което сме на различно мнение.
Може би нямаме достатъчно общи неща!
Добре, любовнико. Достатъчно.
Да вървим, Майра.
Сигурен ли си, че няма да останеш за Деня на Благодарността?
За какво да оставам? Остана само прах.
Грешиш, Ханк. Останаха много добри хора.
Не за дълго. Ако сушата продължи, никой няма да мине с добитъка си
оттук. Мините ще затворят. Сигурни ли сте, че не искате да дойдете с мен
в Орегон? Чувам, че има много добър бизнес в градовете..
Няма да изоставя приятелите си толкова лесно.
Ханк, моля те позволи на Майра да остане. Как можеш да постъпваш така?
Те са влюбени. -И какво от това?
Ще ти дам парите за договора. Ще ги набавя някак.
Не става въпрос за пари, Микаела.
Който остане последен, да изгаси лампите.
Майра! Ще те последвам, Майра!
Хорас!
Ще намеря някой да ме замести и тръгвам след теб! Ако трябва ще отида до
Китай. Обичам те!
И аз те обичам!
Хей, по-бавно. Това ти е за цял ден.
Имам готово задушено. Искаш ли да дойдеш и да хапнеш?
Може и да дойда. Нямам клиенти цяла сутрин.
Аз също.
Може би Ханк има право.
Какво..? -Не мога да продължавам така, Грейс.
Трябва да помисля да продавам- преди конете да са измрели.
И да изгубя всичко...всичко, за което работих толкова много.
Ами това, за което аз съм работила?
Можеш пак да го имаш. В друг град. -Трябва да започнем всичко от
начало. -Докато сме заедно...
Робърт И, това е първия ми истински дом. Аз съм някой тук-не робиня или прислуга.
Тук означавам нещо. И няма да си тръгна така лесно.
Аз мисля, че си някой, Грейс. Мисля, че значим нещо един за друг.
Моля те не ме карай да тръгвам без теб.
Не е ли достатъчно вече? -Още няколко кофи.
Защо аз върша цялата хамалогия? -Защото идеята да дойдем тук беше моя.
И ще си разделим печалбата.
Лорън!
Не искаме проблеми. Само малко от водата ви.
Ако си знаете интереса, няма да опитвате да ни спрете.
Няма да ви спирам, но водата е заразна.
А? -Не пие. Лоша вода. Разбираш ли?
Не сме глупаци. Знаем какво се опитвате и няма да се получи.
Хайде, Джейк. Да изчезваме.
Знаете, че града се нуждае от вода, а я криехте от нас!
Вода! Вода! Имаме вода!
Имаме вода!
Вода! Имаме вода!
Добре, Джейк. Ти сипвай водата, аз ще се оправя с парите.
Имаме вода.
Дай ми парите!
Откъде взехте това?
Няма значение. Върви да донесеш кофа и портмонето си.
Моля?
Точно така. Честит празник, хора! Десет цента кофата. Напълнете си.
Не може да продавате тази вода! -Кой казва, че не можем?
Неморално е. Да взимате пари от хората за вода по време на суша...
Рискувахме живота си за това. Това е сделка на всяка цена.
Отче?
Джейк, това е нередно. Не може да печелите от хорското нещастие.
Хората, които нямат пари също се нуждаят от вода.
Проблема си е техен. -Как можеш да говориш така?
Слизай долу!
Какво правите?
Колийн!
Спрете! Моля ви, преди някой да е пострадал!
Престанете! Надявам се, че се гордеете със себе си!
Опитай да се успокоиш, Робърт И. Ще се оправиш.
Даде ли му лекарството? -Да.
Какво става? -Изглежда е дезинтерия.
Каква е причината? -Те го направиха.
Микаела, трябва да им помогнеш. -Откъде взехте тази вода?
Не е твоя работа. -Лорън, кажи й...
Дороти! -Матю.
Грейс, дай й лауданум и сложи топъл компрес на стомаха.
Лорън?
От индианския извор до резервата.
Съли ви каза, че те нямат извор. -Но ние намерихме едно езерце.
Сигурно е било замърсено.
Съжаляваме, ще ни помогнеш или не?
10 цента, моля. -10 цента?!
Сделка на всяка цена, нали така каза, Джейк?
Дай й парите.
Хей, ще вали! Видяхте ли светкавицата?
Не ми се вярва. Облаците се движат много бързо. Бурята ще ни отмине.
Това беше ужасно близо.
Елате и си довършете вечерята. Хайде.
Сега трябва да решим какво ще готвим за Деня на Благодарността.
Всички добре ли са?
Плевнята гори!
Вода! Боже...
Няма повече вода. Донеси одеала!
Изкарай конете!
Мамо! Матю! -Пазете се!
Мамо!
Брайън, Колийн, стойте там!
Стойте там!
Матю, изкарай конете!
Матю!
Добре ли си?
Видях пушек. -Съли!
Една светкавица направи пожар.
Всички добре ли са?
Да-но не благодарение на теб. Къде беше?
Знаеш къде бях.
За малко да изгубим всичко! Имах нужда от теб тук!
Сега съм тук. -Прекалено късно, Съли! Прекалено късно!
Сега не си ми нужен! Изобщо не си ми нужен!
Ужасно е ядосана... -Пъхнал си ръката си в гнездо на стършели.
И аз съм го правил.
Ако е така...да бъдеш с жена... Не знам дали ще мога.
Живял си а Абигейл. -Тогава бях по-млад.
Свикнах да съм сам. Да идвам и да си отивам, когато поискам.
И така ти е удобно... -Не обичам да ме ограничават.
Дори заради любовта? Отиде чак до Бостън заради любовта.
И тя каза, че това е причината да се върне тук.
Мъжът и жената не са създадени да са сами. Както Майката Земя и
Бащата Небе. Всеки се нуждае от партньор, или се губи равновесието.
Това е природата.
Д-р Майк е могъща природна сила.
Не се тревожете и двамата.
Май ще отменим празничната трапеза. -Защо?
Искаш да продължим ли? -Да.
Грейс, Робърт И, какво мислите?
Само защото нямаме много храна, не означава, че не трябва да се съберем
и да изразим благодарността си. -Благодарност-за какво?
Благодарна съм, че д-р Майк беше тук...
И аз също. Какво щяхме да правим без нея?
Сигурна съм, че всички имаме нещо, за което да сме благодарни.
Нали Лорън? -Май да.
Но пак нямаме нищо за ядене за специалния случай.
Ще се справим. -И ще го направим специален.
Защо не кажете на всички да донесат, каквото намерят и да дойдат в ресторанта ми?
Значи ще дойдете? -Предполагам.
Замислих се, Робърт И, гледайки всички тези болни хора.
Всичко, което има значение е ти и аз да сме заедно, живи...
Няма значение къде.. -Изглежда ние най-много има за какво
да сме благодарни... Имаме някой, когото да обичаме.
Добър ден, д-р Майк.
Как ме намери? -Проследих следите.
Слушала си ме.
Имах добър учител.
Съли, съжалявам за нещата, които казах. Имаме много общи неща.
Начина, по който се грижим за хората, да правим това, което е правилно...
Децата... -Ако нещо им се беше случило или на теб...
нямаше да го преживея. -Знам, че винаги си бил до нас,
когато сме имали нужда от теб. -Винаги съм се опитвал да бъда.
Може би свикнах да е така и това ме плаши. -Защо?
Защото никога не се е налагало да разчитам на някой друг.
И с мен е така.
Съли...
дълбоко в сърцето си знам къде искам да бъдем...
но не зная как да стигнем дотам. -Аз също.
Няма карта за тези неща. Но ако искаш да тръгнем без нея...
Да.
Тогава знам откъде да тръгнем.
Прекрасно е!
Това е мястото, където идвам когато се изгубя и трябва да намеря
пътя си отново.
Не съм показвал на никого това място...
Дори и на Абигейл.
Мамо! Мамо!
Може ли да помагаме?
Да видим...какво ще кажете за малко цветя за украса на масата?
Ще трябва да са сухи.. -Има много от тях.
Хей, мамо! -Д-р Майк!
Мамо, всички!Индианци!
Благодаря.
Надявам се, че нямаш нищо против- доведох приятели за вечеря.
Против? За нас е чест.
Точно като първия Ден на Благодарността.
Ще ядат с нас?!
Не можем да откажем, Джейк. Все пак те осигуриха всичката храна.
Той няма да седи с мен.
Благодаря ти, Танцуващ Облак.
Не благодари на мен, Съли каза, че трябва да дойдем. А духовете
казаха да хванем детската ръка, да й покажем пътя, дори и да не иска.
Духовете обикновено имат право.
Мили Боже, напоследък искахме много, забравяйки да благодарим за даровете,
които си ни дал, дарът на живота, дарът на любовта, и дарът на приятелството...
който ни събра днес да споделим тази щедрост, благодарим за всичко и да кажем
Амин!
Амин.
Танцуващ Облак, може би искаш да кажеш една молитва?
Да.
Искам да благодаря на майката Земя за добрината й.
Амин!
Да ядем.
Майра...ти се върна? Молих се за това.
Каква картинка само. Няма ме от седмица, и вече сме завзети от индианци.
Стига, Ханк. Сядай. Денят на Благодарността е.
Защо се върна? -Изгубих едно колело.
Невъзможно-аз самия съм ги стегнал.
Замислихме се за празника... за хората, които не липсват..
Просто ми подай картофите.
Бяла ябълка. -Все тая.
Заповядай, Ханк. Добре дошъл отново.
Колийн! Матю!
Храната ще се намокри!
Вали! Вали!
Всички! Помогнете ми.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion