Толкова се радвам, че тази пратка пристигна навреме.
Някои неща бяха наистина на свършване, д-р Майк.
Здравей, Съли.
Мислех, че си отишъл на лов. -Размислих. Слънцето грее,
тревата ухае приятно и освен това исках да те видя отново.
Но нали се видяхме само преди час.
Липсваше ми.
Съли...децата.
Хайде да отидем някъде. При Грейс, да хапнем пай.
Сега ли? -Да. Хайде.
Звучи прекрасно, но е невъзможно. -Защо?
Трябваше да ми кажеш предварително. Имам планове.
Ами промени ги. -Не мога просто да захвърля всичко.
Разбира се, че можеш.
Хайде, мамо. -Имаш пациенти по-късно.
Ние ще довършим тук.
Съжалявам, но..Съли, какво правиш? Съли!
Ще бъдете доволни да разберете, че елиминирахме още една индианска
заплаха за нашия спокоен град.
Точно от другата страна на стария път край потока, се натъкнахме на
група от Кучетата войни. Моите мъже се впуснаха в една от най-смелите
битки, които някога съм виждал. -Колко сгащихте?
Нека само да кажа, че никой не остана.
Уискито е от заведението! -Благодаря.
Но първо...има една жена отзад в каруцата. Нуждае се от лекар.
Защо изобщо сте я довели? -Спасихме я от диваците.
Индианка?!
Тя не е индианка, бяла е.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
Не се плаши...
Никой няма да те нарани.
Тя разбира шайенски?
Всичко е наред.
Останете с нея за момент.
Какво разбра за нея? -Не вярва на никого. И след клането,
което е видяла, не мога да я виня. -Армията каза, че са я спасили.
Тогава защо не се радва да ни види? Откъдето и да идва, сигурно е живяла
с индианци известно време. Приела е тяхния начин на живот.
Д-р Майк, тя избяга! -Какво?!
Матю се опита да я спре, но тя избяга.
Успокой се, моля те.
Добре дошла в нашия град. -Аз съм Дороти Дженингс, а ти коя си?
Какво ти направиха тези диваци? -Нараниха ли те?
Не мисля, че тя иска да говори за това сега. Сигурна съм, че иска да махне
тези мръсни дрехи и да облече нещо хубаво.
Да я заведем в магазина.. -Идеята не е много добра.
Ти пък какво разбираш?
Останете тук, сега се връщам. Ще напазарувам някои неща.
Каквото си поискаш, безплатно разбира се.
Ще те почистим добре... -Аз ще те подстрижа хубаво.
Знам, че си неспокойна, но всички искат да са ти приятели.
Ще ни харесаш, като ни опознаеш.
Виж, този цвят така ще отива на очите ти.
Може би ще изчакаме малко.
Дръжте я. Всичко е наред. -Какво й е?
Може би е болна от нещо.
Може да е от удара по главата.
Може да има сътресение.
В момента не иска нищо от вас.
Мисля, че ако иска да живее с бели хора, трябва да се държи като такава.
Изглежда изобщо не иска. -Това не е вярно, Джейк. Не можем да
знаем какво иска, докато не можем да комуникираме някак.
Не мисля, че изобщо може да говори. Изглежда като глухоняма.
Ако само това не й е наред, значи има късмет.
В смисъл? -Имам предвид, че тези индианци..нали знаеш,
вероятно са я насилвали.
Не мога да си представя нещо толкова ужасно.
Те са диваци. -Чух, че веднъж отвлекли съпругата
на един армейски капитан. Извършили ужасяващи неща.
Спри. Не искам да слушам повече.
Командващият Форт Колинс издал заповед ако укреплението бъде завзето,
армейските съпруги да бъдат събрани в бараката с експлозиви и да бъдат
взривени, отколкото да бъдат хванати в плен от индианци.
Това е нелепо. -Не, истина е.
Така ли ще постъпиш, ако се опитат да ме хванат?
Можеш да си сигурна. -Ами ти, Джейк?
Никой индианец няма да те хване. Ще умра, но ще те защитя.
И всяка друга жена в града. -Така ли?
Може би с изключение на д-р Майк. -Дори и нея, ако се наложи.
Е..хубаво е да знаеш, че има смели мъже наоколо, когато се нуждаеш от тях.
Става късно. -Само 7 и 30 е.
Хайде, тръгваме си.
Може би Дороти иска да остане и да
изпие още чаша от великолепнато кафе на Грейс?
Не може да се пие кафе по това време. Няма да можеш да спиш цяла нощ.
Мисля, че ще изпия още една чаша. Можеш да си тръгваш, Лорън.
Захар? -Ако обичаш.
Ето..това ще я затопли добре. -Благодаря, Матю.
Мислиш ли, че ще ми позволи да я среша?
Може да опиташ. Бъди нежна и й говори.
Мислех, че не разбира английски, мамо. -Дори и да е така, тя ще усети по
тона ти, че може да ти се довери.
Само малко ще среша косата ти.
Моята баба ми я подари. Дръжката е сребърна. Хайде, опитай сама.
Изглежда си спомня нещо. -Мисля, че си прав, Брайън.
Лорън, какво правиш, че още не спиш? -Какво ти изглежда, че правя?
Бърша прах по инвентара. -Ужасно е късно да правиш това.
Ужасно е късно порядъчна жена да се разхожда по улиците сама.
Не бях сама. Бях с Джейк. -През цялото време?
Откакто си тръгнахме от Грейс. -Но това беше преди три часа.
Следиш ли ме? -Някой трябва да го прави.
Аз съм зряла жена. -Зрялата жена не стои с непознат...
Джейк не е непознат, а приятел. -А..."приятел",а?
Лорън Брей, ако не те познавах добре, щях да помисля, че ревнуваш.
Просто се тревожа за репутацията ти.
Репутацията е моя, нека аз се тревожа за това.
Това е раковина.
Купихме я когато бяхме в Бостън.
Задръж я на ухото си. Ще чуеш океана.
Съли.
Донесох това за теб.
Красиво е. Много мило от твоя страна.
Реших, че ще й трябва нещо да облече.
Изглеждаш чудесно. Нали, Съли?
Да, така е.
Късно е. Може би всички трябва да поспим.
Лека нощ на всички. -Лека нощ.
Може да вземеш моето легло. Аз ще спя при Колийн.
Боя се, че тя не е свикнала да спи в легло.
Какво каза тя? -"Благодаря".
Лека нощ.
Какво иска? -Иска да остана с нея.
Джейк! Джейк!
Ела след половин час. -Не ми е нужна подстрижка.
Оставих си вестника тук вчера.
Не съм видял вестник. -Трябва да е тук някъде.
Защо ти е притрябвал стар вестник? Ще четеш същите новини отново ли?
Гледай си работата! Аз не те питам какво правиш, нали?
Не ти се меся в твоите неща. Какво, по дяволите, прави с Дороти снощи?
Моля? -Учуден съм от теб Джейк.
Да преследваш омъжена жена като нея. -Тя не е омъжена вече.
Но на ръката й седи брачната халка от Маркъс.
Маркъс е мъртъв. -Точно така. А Дороти е вдовица.
Трябва да проявиш уважение. Малко благоприличие.
Ами казах "моля", когато я поканих да вечеря с мен в неделя.
Вечеря? В неделя? Тя още не е готова за такова сближаване. Освен това,
ако някой ще се сближава с нея, това ще бъда аз.
Минаха 6 месеца вече, а не съм те видял да излизаш с нея.
Това е честна игра.
Не е ли малко старичка за теб? -А ти не си ли стар за която и да е?
Тези са чудесни за вечеря. Обичаш ли риба?
Хайде, момче.
Какво има?
Тъжна. -Ти говориш английски?!
Преди много време.
Всичко е наред. Спокойно.
Моето семейство. Няма го.
Индианското ти семейство?
Войници убили...
Знам. И аз съм тъжен.
Искам да се върна в моето племе.
Боя се, че няма къде да се върнеш. Съжалявам.
На колко години беше, когато дойде да живееш с индианците?
На десет ли?
Спомняш ли си къде си израстнала?
Близо до океана. -Аз също.
Как се казваш?
Треперещият Елен.
Преди...Как се казваше, когато беше малка?
Катрин.
Катрин...прекрасно име.
Името на баба ми. -Искаш ли да я открием, Катрин?
Защо още го носиш? -Кое?
Брачната халка.
В деня, в който го сложих, дадох клетва на Маркъс никога да не го свалям.
Маркъс е мъртъв.
Отлично знам това, Лорън. -Сигурен съм.
Виждам те да ходиш на гроба всяка седмица, носиш цветя. Защо?
Не мисля, че това ти влиза в работата. -Той те биеше в продължение на 20
години. Той е долен, зъл пияница.. -Не говори така за съпруга ми.
Не ти е съпруг. Вече не. Никога не трябваше да бъде.
Ти самата го призна, когато дойде тук. Стоеше там и каза, че би искала
нещата да бяха различни. -Но не бяха. И трябва да живея с това.
Имаше и хубави моменти, това трябва да си спомням, ако искам да продължа напред.
Иначе можеше да лежа в гроба до него. Искам да запомня хубавите моменти, Лорън.
Само това ми остана. -Не е така...Имаш мен.
Имаш мен, но не ме искаш.
И аз не знам какво искам, Лорън. Просто не знам.
Лорън, добри новини. Дороти тук ли е? -Вътре е.
Съли, Дороти може да напише нещо за Катрин и да го прати
във вестниците на Изток.
Църква.. -Мамо, тя си спомня.
Имаме прекрасен проповедник.
Разкарай тази индианска курва оттук! -Моля?
За какво говориш, Джейк? -Тя не е подходяща за никоя църква.
Защо говориш така? -Спала е с индианец.
Как смееш! -Вярно е. Питай Дороти.
Тя писа за това във вестника си. -Но те са били женени, Лорън.
О, Дороти, каква бяла жена би се омъжила за индианец?
Почтената жена би се самоубила отколкото да легне с червенокож.
Какво знаеш ти за почтеността, Ханк?
Отче, ние не допускаме собствените си курви в църквата. Не виждам, защо
да правим изключение в случая. -Джейк...
Но тя е била омъжена... -Не и пред нашия Господ Бог.
Вижте я! Индианците са я побъркали. -Катрин! Катрин!
Изглежда си глътна езика.
Ще се оправиш. Успокой се.
Помогни ми да я отнесем в клиниката. -Матю.
Помниш ли, че падна? Спомяш ли си нещо изобщо?
Точно преди да започне, чувстваш ли нещо?
Студ, който се засилва. -Отвори уста.
Тук има белези...Това се е случвало и преди, нали?
Точно затова ме нарекоха Треперещия Елен.
Първоначално реших, че може да е в следствие на раната на главата,
но сега е ясно, че има епилепсия. Някои я наричат"болест на припадъците".
Не знаем каква е причината. Някои смятат, че е увреждане на
гръбначния мозък или липса на кръвоснабдяване към мозъка.
Има ли лечение, д-р Майк? -Няма доказано такова, но някои пациенти
реагират добре на калиев бромид. И мога да ти дам да вдишаш нещо,
когато усетиш, че идва пристъп. Как се чувстваш сега?
Уморена. -Съли ще те заведе горе да си починеш.
Тя ще се оправи ли, мамо? -Да, Брайън.
Имаш ли нещо против да й занесеш кана с вода?
Не се тревожи. Д-р Майк е отличен лекар. Ще се оправиш.
Не. Не съм добре дошла. Нито индианка, нито бяла-нищо.
Не, това не е вярно. Ти си...
Аз и ти сме еднакви. -Да, така е.
Трябва да отида до резервата.
Занеси това на Танцуващия Облак. Обещах да му го изпратя.
Добре.
Брайън, искаш ли да дойдеш? -Не.
Мислех, че обичаш да ходиш в резервата със Съли.
Казах не!
Тогава ще се видим довечера. -До довечера.
Какво беше това? -Нищо.
Ядосан ли си на Съли? -Просто не ми е добре.
Изглежда нямаш температура. Защо не отидеш до Грейс да вземеш супа за Катрин?
Не искам. -Мислех, че я харесваш.
Иска ми се да си тръгне. -Надявам се, че не слушаш неприличните
неща, които казват за нея. Тя е същата жена, с която се сприятели още първата вечер.
Ами ако са прави? Ако е лош човек? -Какво те накара да мислиш така?
Ами...не знам.
Искам да си мил с нея. Толкова е преживяла, че се нуждае от много приятели.
Задръж ги. Идвам да ти кажа, че няма да дойда.
Какво? -Няма да вечерям с теб тази вечер.
Защо не? -Няма да седя на една маса,
с човек, който говори така на една жена, както ти говори на жената днес в църквата.
Чака.... -Семейството й е било избито пред очите й. Сега е съвсем сама, надяваща
се на няколко мили думи и хора. -Не бях единствения.
Това не значи, че е правилно.
Срам ме е от теб, Джейк Сликър. Ти си злобен човек. Не мисля, че хората се
боят да ти го кажат, но аз ти го казвам сега, защото ако никой не го направи
ти никога няма да се промениш. Може и изобщо да не го направиш.
Не е мой проблем. -Чакай. Моля те.
Не си тръгвай от мен. Близките ми са ме изоставяли през целия ми живот.
Може би има причина.
Може би си права.
Когато бях на 7, майка ми каза, че отива до магазина. Целуна ме по бузата и
каза, че ще ми донесе бонбони. Никога не се върна. Хората казваха,
че е заради пиенето на баща ми, но аз мислех, че е заради мен.
Татко остана още две години, чу за Пайкс Пийк...и изчезна.
Какво те доведе насам? -Мислех, че ще го натигна. Или той мен.
Да ми построи бръснарница, както направи в Питсбърг.
Все поглеждам, всеки път когато някой влезе в бръснарницата.
Все си мисля, че ще дойде някой ден. -Значи знаеш какво е да си съвсем сам.
Разбира се. -Тогава защо не се държа подобаващо?
Не си го представях така. Не си представях теб и мен така.
Съжалявам, Дороти. Съжалявам, че те разочаровах.
Джейк...
Сега ти недей да си тръгваш от мен. Току-що сподели част от теб с мен.
Сега и аз искам да споделя нещо с теб.
Какво?
Това.
Да видим какво има за вечеря при Грейс. -Добре.
Какво правиш тук съвсем сам? -Нищо.
Къде е д-р Майк? -Отиде в града да прегледа едно от
момичетата на Ханк, което не се чувства добре.
Катрин тук ли е? -Да.
Защо не й правиш компания?
Защото не я харесвам. Не харесвам и теб.
Ще ми кажеш ли защо? -Видях.
Какво видя? -Видях...видях да я целуваш.
Брайън, не е това което си мислиш. -Как така?
Тя ме целуна. -Каква е разликата?
Нужни са двама души за целувка, Брайън. Това е като, когато ти искаш
да отидем за риба, а аз не, но отивам за да не те обидя.
Можеш ли да разбереш това?
Мисля, че риболова си е риболов, а целуването си е целуване.
Това мисля.
Притеснен си.
Да.
Трябва да поговорим.
За теб.
Ти си толкова мил с мен. Благодаря.
Това ще те пази.
Ти ще ме пазиш.
Само ти.
Донесох ти тези, както правех 6 месеца. Но знаеш ли какво? Снощи един мъж
ми донесе цветя и това ми хареса.Много. Така трябва да бъде.
И ще бъде оттук нататък.
Така, че няма да те посещавам вече. Иска ми се да запомня хубавите
моменти, но истината е, че няма достатъчно. Искам повече.
И заслужавам повече.
Сбогом, Маркъс.
Д-р Майк, има телеграма за г-ца Катрин. Редакторът в Балтимор получил статията
на г-ца Дороти и разпознал историята на Катрин. Търсят я от години..
"Надяваме се, че Катрин ще си дойде у дома незабавно. Ще платим пътните разноски."
Това са чудесни новини. -Отиваш си у дома!
Това не е моят дом. -Но ще бъде.
Има хора, които те искат, обичат те...
Аз не ги познавам. -Ще ги опознаеш отново.
Както опозна нас.
Какво не е наред, Катрин?
Какво има? -Искам да остана тук.
Тук ли? Но защо? Градът е чудесен, но хората не се отнесоха много мило.
Но Съли-да.
О, да. Той ми помогна, когато първоначално дойдох в града.
Той ми подари това. -Така ли?
Той каза, че сме еднакви. -Така ли каза?
Аз ще остана с него.
Мамо?
Какво има?
Не съм много сигурна, Брайън.
Ядосана си, защото тя ще остане?
Притеснява ме в известен смисъл. -Мен също.
Откакто... -Откакто какво?
Е..нищо.
Кажи ми.
Откакто видях...Съли и нея.
Какво правеха?
Целуваха се.
Не исках да ти казвам... -Няма нищо, Брайън.
Толкова съм бесен на Съли. -Каквото и да се случи, то е между
Съли и мен. Той е добър човек и все още е твой приятел.
Катрин каза, че остава с теб. -Не знам нищо по въпроса.
В такъв случай не би й дал огърлицата си.
Тя ми даде. Шайените казват, че трябва отвърнеш на подаръка с подарък.
Е, щом шайените смятат, че е правилно, коя съм аз да споря?
Тя просто е благодарна, това е всичко. -А да те целува също ли е благодарност?
Не съм искал да се случи. -И то пред децата..как можа?
Не знаех, Брайън е там. -Жената е влюбена в теб.
Дори не знае за нас. Защо не си й казал? -А защо ти не го направи?
Сега извърташ нещата. Аз съм тази... Ти си тази, която никога няма време
за мен. Която е нервна да остане с мен насаме, да ме целува.
Ако искаш да си с друга жена, поне си признай.
Никога не съм казал това. -Но я намираш за привлекателна.
Всеки мъж го мисли. -Влюбен ли си в нея?
Разбира се, че не! -Но ти харесва..
Да, харесвам я, но... -Значи имаш чувства към нея.
Спри да изопачаваш думите ми. И спри да си въобразяваш разни неща.
Проблемът беше да осъзная, че съм единствената заблудена. Кажи ми Съли,
колко още си имал преди мен? -Защо ме питаш това сега?
Искам да знам. Бил ли с друга жена, след като Абигейл почина?
Искам истината.
Не, не я искаш.
Влез.
Микаела..
Надявам се, че не се натрапвам. -Не, просто..
гледах какво са ми причинили годините.
Майка ми ми казваше, че трябва да се радвам на бръчките като остарея-
Значи много съм се усмихвала. -Това си го бива.
Трябва да го запомня за Колийн.
Чудя се, идва ли ни акъла изобщо? -Мислех си, че ни идва. Но какво знам аз?
Повече от мен.
Какво има?
Съли... харесва Катрин.
Едно красиво момиче винаги завърта главата на мъжа.
Не, тя не е само красива. Тя е..като него. А аз съм толкова различна.
Точно така. Това е причината да е лудо влюбен в теб.
Понякога така ми се иска тя да си замине.
Той каза ли, че има чувства към нея? -Каза, че е привързан към нея.
Е, Микаела, поне е бил искрен с теб.
Просто...любовта не би трябвало да е такава.
А каква трябва да е? -Непорочна, искрена, истинска..
не мислиш ли така? -О, Микаела, не знам. За мен любовта
никога не е била това. И спрях да очаквам да бъде.
Аз не мога. Не мога да спра да очаквам нещата да са такива, каквито си представям.
Научи ме.
Искам да помагам. -Не е необходимо.
Ти си добър лекар. Добра приятелка.
Понякога...понякога не съм толкова добра.
Катрин, знам, че се страхуваш да се върнеш в Балтимор.
Знам колко е трудно да отидеш на ново място. Но се надявах,че ще
отидеш там и ще бъдеш щастлива. Но ако чувстваш, че не можеш, си добре дошла тук.
Говорих с д-р Майк. Тя каза, че мога да остана.
Не искаш ли да видиш семейството си? -Ти си моето семейство сега.
Но ти имаш истинско семейство...Трябва да им дадеш шанс.
Сърцето ми...
е с теб.
Моето сърце...
е с д-р Майк.
Добра жена. -Да.
Съжалявам.
Беше прав. -Винаги съм прав.
За какво съм бил прав? -За това.
За този стар пръстен? -Свалям го.
Крайно време беше. -Безполезен е.
Безполезно парче метал. -Не знам защо го пазих толкова дълго.
Може да го хвърлиш в потока. -Бих могла.
Може пък и да искаш да го запазиш в някоя от кутиите ти за бижута.
Бих могла. Но не си въобразявай разни неща, Лорън Брей.
Не бих си и помислил. -Мина много време, но сега съм свободна жена.
Искам да видя какво е. Поне за известно време. Казах го и на Джейк.
Това значи ли, че пак ще излизаш на вечеря с него?
Ще отида с всеки порядъчен джентълмен, който ме покани.
Ще дойдеш ли с мен утре вечер?
В колко часа ще ме вземеш? -Шест и половина.
Ще чакам с нетърпение.
Написах писмо, за да опиша медицинското си становище. Искам да го дадеш
на новия лекар да го прочете. Сбогом, Катрин. Късмет.
Благодаря, д-р Майк. За всичко.
Не. Задръж го. Помни ме.
Аз ще те помня.
Имам работа, ще се видим у дома.
Искаш ли да отидем за риба? -С удоволствие, Брайън...
но първо трябва да говоря с д-р Майк.
Няма да дадеш воля на чувствата си, нали? -За да ме направиш пак на глупачка ли?
Така ли виждаш нещата?
Ами ако тя беше останала? -Щях да избера теб.
Откъде да знам?
Нищо не се е случило между мен и Катрин. Не бих го допуснал.
Но нещо се случи тук.
Никога не съм мислила, че е възможно. Не и след всичко, което сме си казали.
Наистина съм мислел всичко това. И все още е така.
Не чуваш ли какво ти говоря?
Завинаги ли ще си ми ядосана? -Остави ме на мира.
Отговори ми.
Не съм ти ядосана, аз...
Ти ме нарани, Съли.
Аз съм лекар. Хората се оставят в моите ръце...доверяват ми се. Вярват ми.
Не съм свикнала да разкривам себе си на някого.
Но се разкрих пред теб. Доверих ти се. -Съжалявам.
Аз също.
Просто...не мога да бъда с теб сега.
Ако си промениш решението.. винаги ще бъда тук.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion