На бас, че е стара и дебела. -Да, точно.
Защо учителките винаги са грозни? -Баща ми казва,че жените
не може да са красиви и умни едновременно. -Майка ми е умна и е най-красива в града.
Тя е лекарка, а не учителка.
Като основател на новото училище, имам честта да ви представя
нашата нова учителка - г-ца Луиз Чеймбърс.
Искам да изразя признателността си за тази възможност. Тимъти...т.е. Отец Джонсън
ми е писал толкова много за чудесния ви град. Сега се убедих, че всичко е истина.
Изглежда много мила.
Леле, не е грозна. -Искам да седя отпред.
Нямам търпение да споделя любовта си към учението с вашите деца и ви уверявам,
че ще направя всичко необходимо да получат подобаващо образование.
Първо, за да започнем с коректност, да кажа, че редът е първия закон в рая.
И само добре дисциплинираното дете, има добре дисциплинирано съзнание.
Децата тук със сигурност имат нужда от дисциплина.
Всъщност, има моменти, когато децата трябва да не бъдат видяни, а чути.
И моменти, когато децата могат да не бъдат чути, но ще бъдат видяни.
Хайде, момчета.
Брайън?!
Не знаете ли, че не е учтиво да подслушвате възрастните?
Не сме подслушвали, искахме да видим колко е грозна.
Брайън... -Но тя не е.
Искам да се извиниш на г-ца Чеймбърс веднага!
Съжалявам. -Извинението е добро начало,
но трябва да плащате за грешките си. Искам и двама ви утре преди у-ще
да почистите дъската. -Но аз имам работа вкъщи.
Тогава ще се наложи да станеш по-рано, нали? Хайде сега, вървете.
Изглежда се сдобихме с учителка.
Добре дошла в нашия град, г-це Чеймбърс. Чудесно е, че сте при нас.
Благодаря.
Приятно ми е да се запознаем.
Приятно ми е да се запознаем, Хорас.
Приятно ми е.
Мисля, че отеца си пада по нея.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
Времето изтече. Добре, да видим как сте се справили.
Алис, сложи звезда до името си на дъската. Отлична работа.
Всички разбраха ли задачите за домашно за уикенда?
Не желая да чувам повече извинения в понеделник.
Имам чудесни изненади за вас. Г-ца Дороти ни осигури бои за рисуване.
След като третокласниците имат такова подобрение на тестовете по математика,
те първи ще ги ползват. Може да ги вземете вкъщи и искам всеки да нарисува
картина на къщата си, за да ги окачим на стената в понеделник.
Да освежим малко тази класна стая.
Стивън, ще миеш всички учебни дъски след училище следващата седмица.
И се опитай да си лягаш по-рано вечер.
И още нещо, кой има желание да напише онези писма до библиотеката на Конгреса,
за които говорихме? -Аз мога да го направя. А чичо ми Хорас ще ги
прати по телеграфа. -Това е прекрасна идея, Луис.
Може би някой ден чичо ти би могъл да дойде и да ни разкаже
за телеграфната система.
Вие двете- следващият път, когато ви напомня да спрете да си шушукате,
ще ви разделя, наистина. -Да, г-це Чеймбърс.
Клас, вече две седмици се опознаваме и все повтарям правилата. Време е да се
захванем за работа. Така, че от понеделник правилата ще бъдат строго прилагани.
Думите "строго прилагани" са ви ясни,нали? Както и думата последствия. Ще има
последствия за лошо държание, закъснение, или непълна домашна работа. Ясно ли е?
Свободни сте.
Бенджамин Ейвъри, остани.
Довиждане. -Довиждане, г-це Чеймбърс.
Довиждане.
Не е зла, само е строга. -Все тая.
Не, не е. Тя е добра учителка. -Налага ни правила.
Просто не търпи лошо държание. -Но с Беки само си шепнехте.
Г-ца Дороти никога не е имала против, когато ни беше учителка.
Ами Бенджамин? -Това е различно.
Мога ли да помогна? -Мисля, че ще можете, сър.
Първо говорете с Лорън да дари дървен материал да направим повече
катерушки и люлки. След това може да поискаш от паството да осигури обувки
за някои от учениците и да се погрижиш, ако зимата не е мека,учениците ми
да не умрат от студ с тази стара печка. -Вероятно ще осигуря дървения материал и
обувките, но що се отнася до зимата, май трябва да се обърнеш към по-висшестоящи.
Можеш поне да им пишеш от мое име. -Луиз, просто искам да кажа...
Да ти кажа, че наистина се радвам. -Изоставате, отче.
Съжалявам. -Дръж.
Луиз, ще го кажа. -Не, няма.
Напротив.
Постъпих глупаво като те напуснах преди. Просто бях толкова...
Млад? -И глупав. Мислех, че искам друг живот.
Е, това беше много отдавна. И какво те кара да мислиш, че ще се заинтересувам
от някой, който е стеснителен и ръцете му са пълни с парцали по цял ден?
Приятен ден.
Благодаря.
Трябва да си призная, че стаята над клиниката е чудесна.
Затворена в една стая - не бих издържала. -Когато решите, че е време да си намерите
собствено място, с радост ще помогна. -Лорън познава всеки парцел наоколо.
Г-це Чеймбърс, бил искал да ви кажа, че с радост ще помогна, разказвайки на
тези младежи всичко, което знам за телеграфа. Не че знам много, но...
само кажете кога и ще дойда. -Благодаря, Хорас.
Довиждане.
Чудесна служба.
Благодаря, отче. -Благодаря.
Тя е страхотна, отче. -Добро утро, Джейк.
Най-добре действайте, преди друг да го направи.
Каза, че се е притиснал на вратата на обора.
Няма порязване или охлузване. Но кокалчетата са зле ударени.
Трябва да е станало скоро, Бенджамин. -Нищо ми няма.
Г-жо Ейвъри, ето ви нещо. -Благодаря, д-р Майк.
Мамо.. -Къде е Матю?
Каза, че ще хапне при Ингрид. Беки ме покани при нейното семейство. Може ли?
Ами всичката тази храна за пикника? -Моля..
Всъщност аз съм гладен.
Добре, върви. -Благодаря.
Мамо, кога се връща Съли? -Веднага щом си провери капаните.
Г-це Чеймбърс?
Искате ли да дойдете на пикник? -С удоволствие.
Отивам с Колийн. -Брайън...
Бързам, за да ги настигна, мамо. -Не го виня. И аз не бих отишла
на пикник с учителката си. -Надявам се, че си гладна.
Умирам от глад.
Не разбирах как може отеца да носи миеща мечка, която съска.
Така ли? -Може би по-добре от него.
Тъжно е. -Тъжно ли?
Да, повечето от тях никога няма да посетят музей на Изкуствата,
или да чуят симфония. -Не се тревожи. Не това им е нужно.
Когато приключим, поне ще могат да четат и пишат, да смятат.
В началото ще има много крясъци и борба, но ще ги накарам да учат.
Сигурно много обичаш децата, за си такъв предан учител.
Не бих казала. -Защо стана учителка?
Защото не исках да съм секретарка. Когато растях, ако едно момиче не искаше
да се омъжи, имаше два избора: Бизнес Колеж или Учителски Колеж.
Така, че не беше точно призвание.
А отец Джонсън може ли да ти бъде призвание?
Някога мислех, че е така. Но сега... не знам. Може би, вероятно..или не.
Обичам жените със собствено мнение. -Чудесно е да се убедя, че си точно
такава, каквато Тимъти те описа. Знаех, че ще станем приятелки.
Има някои забележителни жени в града ни. Но тези като мен от Изток,
признавам, че ми липсват. -Знам какво имаш предвид. От твоята порода.
Съли казва, че всеки разпознава членовете на своето племе.
Кой е Съли?
Това е тема за още един пикник.
Няма ли да ядеш? -Не съм гладен.
Хайде, Брайън. Не може да закъсняваме. -Боли ме корема. Няма да ходя на у-ще днес.
Притеснява се за днешното домашно. -Написал съм го!
Брайън, понякога правим всичко по силите си, но не знаем дали ще е достатъчно.
Разбираш ли какво имам предвид? Убедена съм, че и г-ца Чеймбърс се чувства така.
Нашето у-ще е ново за нея и тя също дава всичко от себе си, но и тя не знае
дали това е достатъчно. -Ще отида, но ако много ме заболи
мога да дойда в клиниката, нали? -Разбира се.
Довиждане, мамо.
Боли я стомаха от два дни. Не иска да ходи на училище.
Разбирам.
Явно стават разни неща там вътре. Отвори уста, Беки.
Извинявай. Врата ли те боли? -Не.
Областта около ухото е силно зачервена. -Нямах представа.
Какво се случи?
Бях лоша. -Д-р Майк, познаваш ме добре,
не е това, което мислиш. Беки може да е буйно дете, но не я шамаросваме.
Вината е моя. Г-ца Чеймбърс каза, че ще ни раздели, ако пак си шушукаме.
Но аз забравих.
Съжалявам, Беки.
Казах на г-ца Чеймбърс, че не искам да се местя, тя побесня и ме издърпа
за ухото, за да ме сложи на друго място. -Издърпала ти е ухото?!
Този мехлем ще помогне. -Може ли да поговорим по-късно, д-р Майк?
Чао.
Колийн, вината не е твоя.
Колийн, г-ца Чеймбърс удряла ли е някого през ръцете?
Бенджамин. Г-ца Чеймбърс понякога използва линеала върху него.
Издърпала й е ухото?!
Детето сигурно е направило нещо. Заслужило си го е.
За бога, Лорън, никое дете не може да заслужи да му увредят ухото.
Трябва да разговаряме с Луиз. -О, пак започваш да създаваш неприятности.
Сигурна съм, че има добро обяснение, само трябва да...
Нищо не трябва. Жената работи от две седмици, а вече правиш от мухата слон.
Просто искам да си поговорим с нея. -Разбира се.
Аз няма да го направя.
Микаела... -Здравей, Луиз.
Дороти, боичките имат огромен успех. Може ли да поръчаш още няколко?
Веднага ще се погрижа. -Луиз, малко ми е неловко,
но днес лекувах Беки и тя каза, че си я издърпала за ухото за наказание.
Сигурна съм, че обстоятелствата са доста различни от това, което мислиш.
Очакваше се, Микаела. Учениците винаги тестват новия учител в началото.
Но... Е, трябва да вървя.
Луиз? Ами Бенджамин Ейвъри? -Този ли? Тези деца трябва да разберат,
че няма да търпя глупости, иначе ще прекарам цялата година разрешавайки кавги.
Не мисля, че ме наехте затова. -Разбира се, че не.
Луиз, готова ли си да тръгваме?
Съгласи се да ме учи да свиря на пиано. Можеш ли да си представиш? Да вечеряме скоро?
Опитах се да ти кажа.
Може би съм сгрешила. Надявам се да е така.
Мислеше, че съм ужасен учител. -Всъщност мисля, че си много мекушав учител.
Мисля, че е много мило да заместиш Дороти докато аз дойда.
Известен съм като преподобния заместник. Не само замествах г-жа Кайзер, когато
трябваше да сади царевица, но замествах и по пиано, когато г-жа Джерард
трябваше да прави тенекиени консерви, преди да изсъхне царевицата. И пълнех
царевица в консерви, когато г-жа Ландри излезе.
Знаеш я тази. -Боя се, че не.
Коя е любимата ти детска песничка? -Не знам нито една.
Всеки знае поне една. -Аз бях най-голямото от седем деца
и докато ни нахранеха и сложеха да спим, не оставаше време за песнички.
Ще те науча една.
Тимъти.. -Луиз, толкова съм щастлив, че си тук.
Не си го направил нарочно. Понякога и аз си забравям домашното.
Не съм го забравил, а не го написах. -Все пак мисля, че трябва да кажем на мама.
Моля те, недей. Тя ще каже на чичо Хорас. -Но тя ще ти помогне за ръката.
Обещай, че няма да кажеш.
Харесва ми да живея с чичо Хорас. И Майра е много добра.
Не искам да създавам неприятности. Обещаваш ли?
Здравейте, момчета. Какво научихте днес в училище?
Нищо.
До скоро.
Брайън, какво има? -Нищо.
Тъкмо отивах при Грейс да хапна пай. Искаш ли да дойдеш? Аз черпя.
Д-р Майк, нещо не е наред с ръката му. -Добре съм.
Напротив.
Седни.
Изглежда няма нищо пукнато или счупено.
В училище ли те заболя?
Да. Носехме се на гръб, чичо Хорас. -Май доста грубо сте се носили, ако ме питаш.
Луис, трябва да знам как си се ударил, за да те лекувам правилно.
Важно е.
Паднах. -Паднал си?
Мускулите ти не изглеждат ударени като при падане. А отокът ми говори,
че някой лошо те е дръпнал. -Луис, сигурен ли си,
че казваш истината на д-р Майк? Беше момчето на Ейвъри, нали?
Чичо Хорас... -Това момче дразни Луис непрекъснато.
Искам да държиш ръката си неподвижна и да не я ползваш няколко дни.
Ще носиш превръзка през рамото.
Толкова ли е зле? -Ще заздравее бързо.
Много благодаря, д-р Майк.
Ето така.
Стивън, чакай.
Какво ти е? -Нищо.
Можеш да ми кажеш. -Г-ца Чеймбърс ме сграбчи за ръката.
И ме удари много силно. Не съм искал да заспя. Просто се уморих.
И на мен понякога ми се доспива. Особено след обяд.
Така ли? -Да. Но като си отворя широко очите
и си поема дълбоко въздух, веднага се разсънвам. Опитай.
Не казвай на никого, чу ли? -Но ти нищо не си направил.
Закълни се.
Заклевам се. -Трябва да вървя. Имам работа вкъщи.
Стивън, ако те видя да дремеш, ще те ощипя.
Благодаря. И аз ще го направя за теб.
Брайън, трябваше да постелиш сламата преди два дни.
Не искам да го правя. -Много лошо, защото тук имаме задължения.
Не е нужно да изпълнявам каквото казваш. -Брайън...
Не си ми шеф! -Престани! Аз ще го свърша.
А ти нахрани кокошките и вземи яйцата.
Какво му става? -Ядосан е на всички напоследък.
Брайън! Какво ти е? Какво има?
Спокойно..
Какво не е наред, скъпи? -Бенджамин не е ударил Луис.
Г-ца Чеймбърс го направи.
Луис си забрави домашното и беше наказан в ъгъла.
Всичко е наред, Брайън. -Бенждамин му се подиграваше
и Луис се почувства много зле. Стивън не искаше да заспива.
Г-ца Чеймбърс дръпна Луис за ръката много силно.
Истина е, мамо.
Защо не ми каза? -Не знам.
Чуй ме добре. Няма значение какво е направил Луис. Не е трябвало да
го нараняват. Хората не трябва да удрят други хора.
А децата също са хора. Много специални хора.
Това е прекрасно. И имам точно... -Луиз, трябва да говоря с теб.
Аз също. Имам да ти казвам нещо важно. Преподобният ми поиска ръката.
Микаела, ще ми станеш ли кума? Ти си ми най-добрата приятелка тук.
Не е ли прекрасно, Микаела? -Ще се откажеш ли от преподаването?
Разбира се, че не. Какво има, Микаела? -Не искам да развалям момента.
Не се ли радваш за мен? -Разбира се, че се радвам.
Тогава какво има?
Луиз, знам какво си направила с Беки, Луис и Бенджамин.
Не разбирам. Звучи сякаш върша ужасни неща при заключени врати.
Биенето на деца е ужасно. -Не ставай смешна. Физическото наказание
е приемливо във всяко у-ще в страната. -Но за мен е неприемливо.
Твоята работа е да ни помагаш да изградим характера им, да ги научиш на търпение.
Микаела, не е моя работа да оправям кашата, която някои родители забъркват
с децата си. Аз не ги целувам, за да станат по-добри. Аз ги обучавам.
Няма да ги дондуркам, прегръщам, да им бърша носовете или да им пея песнички.
Това е задължение на родителите. -Отглеждането на деца е задължение на всички.
Да сключим сделка - аз няма да ти казвам как да управляваш клиниката си,
а ти няма да ми казваш как да управлявам моята класна стая.
Градът ще реши как управляваш класната си стая.
Сигурна ли си, че затова става въпрос? Знам, че Тимъти ти е предложил преди.
Това беше много отдавна и не ставаше въпрос за мен и отеца,
а да осигурим дом на сирачета. Искам да обещаеш, че повече няма да посягаш на дете.
Мен ме шамаросваха като дете и това не ми е навредило. Всъщност ако не беше
строгата дисциплина, нямаше да стана това, което съм днес.
Права си, Луиз. За съжаление, си станала човек, който бие деца.
Виждате ли това? Синини по цялата му ръка.
Сигурен съм, че има обяснение. -Стивън става всяка сутрин преди изгрев
да си свърши задълженията и върви пеш три км. Той е на 10. Нямаме кон,
който да го закара, но все пак идва. И никой учител не може да му посяга,
само защото е уморен. -Трудно ми е да го повярвам, г-н Майерс.
Както казах, трябва да има някакво обяснение. Защо не говорим с г-ца Чеймбърс?
Вие я доведохте, вие говорете с нея. И най-добре се погижете да не се
случи пак, защото повярвайте ми, ако вие не се погрижите, аз ще го сторя.
Дороти, къде е Лорън? -При Джейк.
Политици..не знаят как да работят в наши дни.
Лорън, трябва да насрочим събрание на града. -Защо?
Трябва да вземем решение относно употребата на физическо наказание
в нашето училище. -Няма смисъл, никой няма да дойде.
Откъде си толкова сигурен? -Защото само ти се оплакваш.
Това не е вярно. Има и други. -Повечето хора мислят, че г-ца Чеймбърс
върши отлична работа. -Сутринта майката на Алис казваше
колко добре се справя тя. -Но Алис винаги се е справяла добре.
Не е там въпроса. Въпросът е, че имаме проблем в нашето училище.
Децата са удряни. -Не ги удрят, а ги дисциплинират.
Защо не искате да разберете? Когато съпругът на Дороти я биеше, ти я приюти.
Тогава заклейми физическото насилие. -Изобщо не е същото.
Прав си - не е същото. Аз бях зряла жена, можех да отвърна или да си тръгна.
Едно дете не може да направи нито едното.
Ще сложа съобщение в утрешния брой, че ще има събрание на града.
Благодаря ти.
Добре, всички готови ли са да започнем? Начало.
Париж - Франция, Женева - Швейцария. Лондон - Англия. Мадрид - Келпаз.
Опитай пак, Бенджамин. -Баща ми казва, че единственото
което ти трябва от географията е да знаеш накъде е кръчмата.
Знаеш правилата, Бенджамин. В ъгъла! -Не е нужно.
Напусни класната стая веднага! -Накарайте ме.
Няма да губя времето на всички. -И какво ще направиш?
Не трябва да удряте хората! Да не сте посмяла!
Какво правят тук всички тези деца? -Това е градско събрание, нали?
Те са част от града. -Това, което става вътре не им влиза в работата.
Не съм съгласна, Лорън. Ще обсъждаме тяхните тела и съзнание.
Мисля, че доста им влиза в работата.
Знам само, че удрям добър пердах на моите деца и имат голям респект.
Не бъркайте респекта със страха. -Все тая.
Не, не е. Децата, които се възпитават с уважение, дават най-доброто от себе си.
Децата, възпитавани в страх, се опитват да си отмъстят.
Само искам да кажа, че не се интересувам как г-ца Чеймбърс си върши работата,
важното е, че го прави. -Най-накрая някой да каже каквото трябва.
Имаме отличен учител. -Извинете ме, но никой не твърди,
че г-ца Чеймбърс не е добра учителка, убедена съм, че е така.
Не е в това въпроса. -Така е. Въпроса е в щипането и пердаха.
Не можеш да се средоточиш в ученето, ако само се тревожиш да не те набият.
Истина е. Беки обожаваше училището, но вече не.
Ние като родители сме отговорни да научим децата си кое е правилно и кое не.
И физическата сила не е начина. Нужно е търпение и...
За тяхно добро е. -Няма лошо да ги напердашиш за да те слушат.
Не. Удрянето на децата не ги възпитава. Само показвате надмощието си над тях.
Точно като да опрат пистолет до главата ми-разбира се, че ще направя
каквото казвате. Докато не махнете пистолета. После ще избягам.
Точно така, Хорас. Децата ви ще се отдръпнат от вас, защото се страхуват.
Никога не съм чувала толкова много врели-некипели през живота си.
Дори не знам защо сме тук. Вие казвате да не ги удрят, а аз, че това помага.
Точка по въпроса.
Спести си боя с пръчка и ще разглезиш детето.
Децата ми не се боят от мен. Вие ме наехте заради познанията ми в обучението.
Знам, че образоването се получава единствено в среда на честна и строга
дисциплина. -В този град не насърчаваме физическо
наказание в нашето училище. Децата ми няма да ходят в такова у-ще.
Учудваш ме, Микаела. Ще пожертваш образованието на децата си само,
защото не можеш да управляваш у-щето по начина, по който ти искаш.
Добре, смятам, че това е достатъчно. Всички знаем как ще свърши гласуването,
така, че да го направим.
Напуснахте преди гласуването, отче. -Нещата са ясни и мисля,
че не трябва да се намесвам. -Заради вас с г-ца Чеймбърс?
Не е това. Не съм родител. Не е честно да вземам страна.
Да бъдеш справедлив-преди не те е спирало да вземаш страна.
Тези, които са съгласни г-ца Чеймбърс да ръководи у-щето както тя прецени-да кажат"Аз".
Аз.
Против?
Това е. Събранието приключи.
Джейк, отвори вратата.
Какво искаш, Лорън? -Защо си тръгна?
Знам какво мислиш за децата -тичат наоколо, беснеят, никой нищо не им казва.
Виждал съм те да ги пъдиш с метлата. -Но не си ме виждал да ударя някое, нали?
Нали така?
Не. Не мога да кажа, че съм.
Виждаш ли това?
Майка ми имаше такъв, висеше на един пирон на входната врата.
Последното нещо, което виждах излизайки сутрин и първото, което виждах вечер.
Просто си висеше там. Като зареден пистолет, който майка ми да използва,
когато побеснее. Само дето не знаех кога ще стане това.
Острене на бръснача - само затова става.
Знаеш ли защо ме боли? Защото мислех, че ще станем приятелки.
Брайън, няма ли да се преоблечеш, преди да си вършиш задълженията?
Мога и с тези панталони. -Ще ги изцапаш.
Няма. Много ще внимавам. -Добре, но поне дай да ти навия..
Остави ги така. -Брайън, не ставай глупав...
Какво има?
Брайън, г-ца Чеймбърс ли направи това?
Съли, виж! Това не е ли Бенджамин Ейвъри?
Да.
О,Луиз..
Не се опитвай да станеш. Къде те удари? -От тази страна. И по устните.
Ще те закараме в клиниката. -Внимателно. Нека ви помогна.
Внимавай, Съли.
Сигурна съм, че мислиш, че си го заслужавам?
Разбира се, че не. Никой не заслужава това.
Как е тя? -Пребита е.
Има насинено око и две счупени ребра. -О, горката жена.
Ходих до сем. Ейвъри, но Бенджамин е избягал.
Понякога май така е по-добре. Наистина съжалявам за Брайън.
Може ли да я видя? -Заповядай.
Май трябва да ти се извиня. -Не е необходимо, Луиз.
Няма да позволим това да попречи на плановете ни.
Радвам се, че си добре. -Тимъти, има ли нещо?
Не.
Просто мисля, че след всичко, което се случи...
Всичко? -Няма значение. Сега трябва да почиваш.
Искам да знам какво те притеснява?
Там на събранието, само преувеличаваше, за да докажеш, че си права?
Не. Защо си го помисли?
Луиз, искам да те питам нещо. -Да.
Ами нашите деца? -Деца ли?
Ще наказваш ли децата ни, както наказваш учениците си?
Тимъти..ти имаш църква пълна с деца и родители, за които да се грижиш.
7 дни в седмицата. А аз възнамерявам да продължа да преподавам.
Това са достатъчно деца и за двама ни, не си ли съгласен?
Без деца?! -Надявам се, че аз съм ти достатъчна.
Че ме обичаш толкова много. -Бог ми е свидетел, че те обичам.
Ако става въпрос за града, хората на събранието, те гласуваха за мен, скъпи.
Позволиха ми да преподавам и наказвам както смятам за правилно.
Имам одобрението им. -Не ме интересува как са гласували,
не ме интересува одобрението им и това, че ти позволяват да наказваш,
както ти прецениш. Луиз, това, което смяташ за правилно, не е.
Не, съжалявам.
Тимъти, Тимъти...не си тръгвай.
Виждам много семейства днес. Това е прекрасно.
Ще пропусна службата, която бях подготвил за днес.
Искам да ви разкажа една история. Баба ми ми я разказа преди много време.
Имало едно време един занемарен град. Всички били нещастни, бедни и неграмотни.
Един ден един крал дошъл на посещение и им казал, че тайно е разменил едно бебе
в града със своето собствено. След като краля си тръгнал, хората се страхували.
Притеснили се, че когато краля се върне пак, ще ги накаже ако кралското дете
е нещастно. Тъй като нямали представа кое е детето, целият град започнал
да се отнася с всяко дете, така сякаш то е кралска особа.
След много години краля се върнал, а дотогава тези деца били порастнали
и имали вече свои деца, а града бил много различен. Имало библиотеки, училища,
болници и църкви. Всички семейства били трудолюбиви и щастливи.
Тези порастнали деца никога не били чували историята за краля и че измежду тях
има принц или принцеса. Те били продуктивни, градивни, щастливи и добри,
просто защото са били обичани, образовани и закриляни.
Третирани сякаш всеки от тях е кралска особа.
Една старица, на смъртния си одър, попитала краля:" Знам, че моята
прекрасна дъщеря е принцесата, нали? А кралят й отвърнал:
"Всички са такива."
Луиз, съжалявам, че си тръгваш. -Не е така.
Грешиш. Съжалявам за теб и отеца.
И без това не знам детски песнички. -Но можеше да научиш.
Истината е, че ги смятам за ненужни.
Какво има, Брайън? -Не мога да заспя.
Ела тук.
Искам да ми обещаеш нещо. Ако някой те нарани, обещай да ми кажеш.
Добре, мамо.
Затвори очи.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion