Какво си мислиш, че правиш? -Стягам си багажа.
И къде отиваш? -Където и да е, само да не съм тук, Ханк.
Кой ти каза, че можеш да си тръгнеш? -Аз. Не помниш ли?
Скъсах договора, можеш да ме арестуваш, да ме затвориш, както искаш, но аз си тръгвам.
Ще те видя ли отново? -Предполагам, че от време на време ще
се случва. Нали живеем в един град. -Какво правиш с тези неща?
Онези ги оставям, а тези си ги взимам. -Аз ти подарих това.
Не го искам. -Чак от Париж е. Струва 10 долара. Задръж го.
Няма да го сложа, и ти не можеш да ме накараш. Не можеш да ме
накараш да правя каквото и да е. Никога вече.
Знаеш ли какво? Защо не зарежеш всичко? И без това всичко това е мое.
Всичко под този покрив е мое. -С изключение на мен.
Как мина? -Няма значение. Всичко приключи.
Не те удари, нали? -Не.
Къде са ти нещата? -Не ми позволи да ги взема.
Но те са твои. Имаш право на тях. -Ханк не се интересува от права.
Ханк, Майра се нуждае от вещите си. -Така ли?
Да. Да ги задържаш е равносилно на кражба.
Арестувайте ме.
Може би трябва да телеграфирам на Шерифа и да те арестуват,
защото си скъса договора. -Няма да я изпратя.
Ханк знам, че си разстроен, че Майра напуска. Но да задържаш
нещата й е незряло. Защо не се държиш като мъж?
Права си, Микаела. Не знам как може да съм толкова незрял.
Ще отида да ги донеса.
Всичко е твое.
Недей.
Остави всичко. Остави ги. Остави.
Но аз... -Майра, ще ти купя чисто нови неща.
Ще ти дам напълно нов живот.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
Какво да правя с тези неща? -Засега ги остави тук.
Благодаря ти, Матю.
Не мога да повярвам, че Хорас ми купи всички тези неща.
Сега имаш съвсем нов живот. -Наистина съм ти благодарна,
че ми позволи да остана тук. Хорас ми предложи, но аз предпочитам
да не живея при него, докато не се оженим.
Мисля, че това е мъдро.
Наистина искам да започна отначало. Да постъпя правилно.
Искам хората да ме погледнат с други очи.
Разбирам те.
Няма ли да пробваш някоя от тези? -Май ще трябва.
Мисля, че това е отлично начало.
Може ли?
Какво мислиш? -Виж сама.
Това не съм аз. -Напротив.
Онова момиче го няма. -Не. Тук е. Точно тук.
Д-р Майк, Колийн, Брайън. Как е Майра? -Мисля, че ще й е нужно време
да се приспособи, но вече се настани. -Това е добре.
Има ли нещо?
Ако ви кажа, обещавате ли да не казвате на никого?
Разбира се.
Поръчах диамантен пръстен, но не пристигна.
Исках да е тук за годежа.
Сигурна съм, че ще дойде със следващия Дилижанс.
Но един друг колет пристигна. За Брайън. Чак от Бостън.
Трябва да е от баба ви.
Какво е това? -Не знам. Някакъв инструмент.
Това е телескоп. Виждал съм го в каталозите. Използва се за наблюдение
на луната, небето и звездите.
Наистина е от баба. Пише, че е чела, че ще има затъмнение този месец.
Има и една книга. "От земята до луната" от Жул Верн.
Има ли нещо за мен? -Не, всичко е за мен.
Толкова се радвам за Хорас и Майра. -Аз също.
Толкова се обичат и чакаха толкова дълго, за да бъдат заедно.
Изглежда сега нищо не стои на пътя им, нали?
Не, разбира се.
Трябваше да видиш израза на лицето на Хорас, когато годежния пръстен не дойде.
Те вече са сгодени. Всички го знаят. -Да, но пръстенът го прави официално.
Пръстенът не би трябвало да е от значение, след като двамата се обичат.
Има значение, Съли. Това е символ. -Мъжът трябва да се грижи за жената,
която обича, всеки ден. Трябва да й показва обичта си с действия.
Разбира се, че си прав, но когато той коленичи пред нея и й поиска ръката...
Има нещо магическо в това. -Зависи дали тя иска магия.
Тя иска всичко.
Нима?
Тя иска истинска църковна сватба, да носи бяла рокля,да върви по пътеката
към олтара.Тя иска да разреже сватбената торта, да хвърли букета.
Коя жена не би..
Майра никога не е била приемана в нашата църква. А утре ще отиде
с Хорас под ръка.
Бих искал да дойдеш с мен под ръка.
Да вдигнем тост. Като кмет на града, искам първи да поздравя Хорас и Майра
с официалният им годеж.
За Хорас и Майра. -Благодаря ви, че дойдохте.
Това значи много за нас. И всички сте поканени на сватбата.
Насрочихте ли вече дата? -Чакаме отговор от лелята на Хорас,
надяваме се да успеят за следващия месец.
Трябва да си подредя календара. Предполагам, че съм поканен.
Всъщност, не си, Ханк. -Що за благодарност е това, Хорас?
Това е най-малкото, което можеш да направиш, след като открадна това,
което е мое. -Тя никога не е била твоя, Ханк.
Била е моя много пъти. -Това е неуместно.
Говориш под въздействието на алкохола. -Ти със сигурност знаеш, Джейк.
Прибирай се. Ставаш за смях, приятелю. -Не си ми приятел.
Само един безполезен пияница. -Достатъчно, Ханк.
Проблемът си е твой, старче. -Няма да търпя такива приказки тук, Ханк.
Сега изчезвай! -Не и преди да съм дал на булката
сватбения й подърък.
Майра...
Наистина ли си мислиш, че ще ти позволя да го направиш?
Махни пистолета, Ханк. -На колене.
Веднага!
Побърка ли се? -Помисли си какво правиш, Ханк.
Някой може да пострада. -Нужно ти е нещо преди да се омъжиш.
Нужен ти е някой да те отведе до олтара. Това никога няма да стане.
По скоро ще те убия.
Какво, по дяволите, става? -Стой мирно. Ранен си.
Махни си ръцете от мен. -Тя се опитва да ти помогне, Ханк.
Защо? -Защо ли? Защото правиш магарии на
годежа на Майра. Съли трябваше да те удари, за да не я застреляш.
Само се опитвах да те накарам да махнеш пистолета.
Ще се разправям по-късно с теб, индиански поддържнико.
Не е това начина да говориш на хората, които се опитват да ти помогнат.
Не ми е нужна помощ. Не ми трябва нищо от теб. Къде ми е пистолета?
У мен е. И ще го задържа, Ханк. Аз съм кмет на града и не искам да
е в теб няколко дни, докато се успокоиш.
Да се успокоя? -Да не говорим, че трябва да се извиниш.
Някой ще съжалява. И това няма да съм аз.
Какво гледаш? -Хората на Луната.
Няма такива. -Един ден ще има.
Какво говориш? -Пише го в книгата, която баба изпрати.
Пише, че имало някакви мъже в Балтимор, които правели оръдия за войната.
И си направили клуб и построили наистина огромно оръдие.
Приличало на гюлле. Изтъргали снаряда и сложили трима души в него.
И го изстреляли с толкова много барут, че отишли чак до Луната.
Луд ли си? -Прочетох го.
Само защото е написано в книга, не означава, че е истина.
Дори да достигнат Луната, как ще се върнат?
Пише, че са изстреляли оръдието от брега на Флорида. На връщане ще се
приземят в океана. -Трябва да си много тъп,
за да вярваш на такива глупости. -Не съм тъп!
Помисли малко. Хората не могат да отидат на Луната, Брайън.
Ханк..
Затворено е.
Исках да те прегледам. -А пък аз реших, че искаш питие.
Не. -Разбира се. Не може великата лекарка да
търси забавление. -Колко алкохол си изпил тази вечер?
Нито капка. -Това истина ли е?
Защо да те лъжа? -Говорът ти е нарушен и ако не си пил,
Може би имаш сътресение на мозъка. Нужно е да те прегледам.
Нуждаеш се от повече, Микаела. -Ханк, нека ти помогна.
Ти си причината да я изгубя. -За какво говориш?
Ти си причината Майра да ме напусне. Тя беше щастлива, преди да дойдеш
с големите си идеи, напълни й главата с Бостънските ти щуротии.
Ти я настрои против мен. -Майра те напусна, защото обича Хорас.
Съжалявам, че си неспособен да го приемеш. -Какво знаеш ти за любовта, Микаела?!
Ти никога не си била с мъж!
Трябва да ти премеря пулса. -Премери си твоя. Ти си мъртва отвътре.
Ти си тази, която не си позволява да изпитва чувства, нали, Микаела?
Не ме наричай Микаела. Не съм ти дала позволение да използваш малкото ми име.
Позволение? -Ти си този, който е хладен.
Така ли? Продължавай. -Мисля, че си един от най-грубите,
безмозъчни и безчувствени мъже, които някога съм срещала. Ти си егоистичен
и зъл. Не си щастлив и не понасяш някой друг да бъде. Създавал си
ми само неприятности, откакто съм дошла тук. И никога няма да ти простя
за днес. Почти уби Майра. И можеше да убиеш много невинни хора,
включително и децата ми. Искаш ли да знаеш какво чувствам?!
Ще ти кажа. Няма да ми пука, ако никога вече не видя физиономията ти!
Поздравления. Имаше плам.
Здравей, Майра.
Откъде взе това? -Купих го.
Защо си купил оръжие? -Знаеш защо.
Не мога да повярвам на очите си, Хорас. -Трябва да те защитя.
С това ли?! -А как?
Искаш да си стоя, както преди ли? Такъв мъж ли искаш?
Ти си мъжът, когото искам, преди да си сложиш пистолет на кръста.
Това съм си аз, Майра. -Не, не си.
Човекът, когото обичам е мил и нежен. И стои далече от неприятности.
Обичам те, защото си различен от Ханк. -Ами ако се случи отново, Майра?
Няма. -Не знаем това.
Той нямаше да ме застреля. Просто беше пиян.
Не мога да повярвам, че се застъпваш за него.
Само се опитвам да те вразумя. -Майра, този човек се опита да те убие
пред очите ми. Ако си мислиш, ще му позволя пак да ти посегне,
кълна се, че ще го убия! Щеше да е добре за всички, ако беше мъртъв.
Върни си думите назад, Хорас. Ужасно е да кажеш подобно нещо
за някого. Върни ги! -Няма.
Но не го мислиш? -Напротив! Иска ми се да е мъртъв.
Ханк!
Ханк, добре ли си?
Д-р Майк? Някой!
Какво стана? -Така го открихме.
О, боже! -Помогнете ми да го отнесем в клиниката.
Помогни ми.
Ако ми беше позволил да го лекувам, можеше да предотвратим това.
Знаеш какъв е инат.
Този път ще му струва скъпо. -Какво му е?
Има фрактура на черепа. Ударът е причинил компресия.
Майра, добре ли си? Чух, че има проблем. -Не съм аз, а Ханк.
Ще се наложи да го оперирам. За да облекча натиска на мозъка.
Това е единственият му шанс.
Хайде, скъпа. -Не мога.
Няма с какво да помогнеш тук, Майра. -Трябва да остана. Искам да видя
дали ще оцелее. -Ела, да излезем отвън.
Моля те, Хорас. Оставам.
Какво ще правим сега? -Ще чакаме.
Кога ще се събуди?
Майра, много мило, че те е грижа за него.
Особено след всичко, което ти причини. Просто недоумявам.
С Ханк се познаваме от много години. Винаги е мислел, че ми прави добро.
Помня първия път, когато ми се усмихна и ми каза, че съм красива.
За пръв път почувствах, че е така. Каза ми, че мечтае да се махне оттам,
да започне нов живот и ме взе с него. По-късно осъзнах, че не е живота,
който исках. Но той ме доведе тук. И сега открих щастието.
Така, че по някакъв начин съм му длъжница.
Кога ще се събуди? -Майра, винаги се опитвам да съм оптимист.
Този път трябва да призная, че има вероятност това да не стане.
Какво правите тук? -Това, което винаги правим.
Но Ханк го няма. -Е и?
Няма да му хареса да завари това. -Няма да се върне.
Знаеш това по-добре от всеки друг. -Може би е така.
Но точно сега това е неуместно. -Обноските те тревожат, а не Ханк.
Признай си, д-р Майк. Не ти пука за Ханк. Никога не ти е пукало.
Още ли си тук? -Да.
Може ли да погледна?
Прилича ми на голяма топка сирене. -Може би ти липсва въображение.
Защото не вярвам в глупави истории, които не може да са истина?
Отивай си вътре. -Не съм свършила да гледам.
Вече свърши. -Ти си егоист.
Баба го изпрати на мен.
Какво сте се развикали? -Трябва да си делим.
Не искам! -Брайън..
Какво става тук? -Той не ми дава да гледам.
Мое е, аз ще гледам. -Каза, че мога да погледна.
Престани!
Е..сега никой няма да гледа.
Как е той? -Няма промяна.
Значи не се е влошил?
Майра, не се надявай много. -Ако някой изобщо може да направи
нещо, това си ти д-р Майк. -Ще продължа да опитвам да сваля
температурата му, а ако развие пневмония мога да отводня дробовете му.
Това е всичко. -Не е така.
Съжалявам, не те разбирам. -Понякога си мисля, че просто трябва
да искаш да се оправи, толкова силно, че той да го почувства.
Майра, той не може да усети нищо. -Ами ако може?
Имам много работа. Ще бъда долу. Извикай ме, ако има промяна.
Здравей, д-р Майк. Търся Майра.
Тя е при Ханк. -Все още ли?
Не те разбирам.
Не го и очаквам от теб. -Никога няма да му простя.
И ти не би трябвало.
Трябва да направя каквото чувствам. -Всички в града видяха, че той
се опита да те убие. Сега седиш при до него ден и нощ. Правиш ме за смях.
Съжалявам, ако така ти изглежда. -Ако ме обичаш, няма да останеш.
Не мога да оставя човек да умре сам. Няма да мога да го преживея.
Не мога да ти го позволя. -Какво?!
Заповядвам ти да не оставаш. -Ако ми нареждаш какво да правя и какво-не,
значи не си по-добър от Ханк. Няма да живея така отново.
Никога не съм била самостоятелна досега. Точно затова те обичам,
защото ме оставяш да бъда себе си,Хорас. Трябва сама да взимам решенията си.
И това е едно от тях.
Ако го направиш, тогава..
всичко приключва за нас.
Хорас.
Хорас!
Ще ми кажеш ли защо си ядосана? -Не съм ядосана, а притеснена.
Какво те притеснява? -Не мога да повярвам, че Ханк е в кома,
и пак успява да развали отношенията между Хорас и Майра.
Защо не оставиш Хорас и Майра да се тревожат за това?
Изглежда Майра се тревожи повече за Ханк, отколкото за Хорас.
Просто не разбирам как може да му прости.
Звучи сякаш ти си тази, която не може да му прости.
Добро утро, дами и господа. -Добро утро, отче.
Отворете библиите си на..
Отворете там, където пише че Бог обича всичките си чеда, не само добрите.
Пише: "Нека безгрешният да хвърли първия камък."
Всички казвате "Обичай ближните си, както обичате себе си."
Това говорите, но не това вършите. Това е хубавото у Ханк.
Той не е лицемер. Казва каквото мисли, и мисли, каквото казва.
Всички твърдите, че сте му приятели, но не го мислите. Никой от вас
не е идвал да го посети. Дори не сте го споменали в молитвите си.
Когато за пръв път дойдох в града, видях камбанарията на тази църква.
Издигаща се толкова нависоко. Помислих си, че това е най-високата и красива
сграда, която съм виждала. Миналата неделя, когато бях тук за пръв път,
се почувствах толкова извисена и горда, че принадлежа тук. Но не искам да съм
част от църква, която изоставя един умиращ човек, докато си седите тук
и си четете библиите.
Отворихме кръчмата онази вечер, пийнахме по някое друго питие.
За сметка на заведението.
Но работата е там, че не беше същото без теб.
Ако се събудиш, възнамерявам да възтановя уискито, което изпихме.
И може би още някоя друга бутилка.
Както и да е, надяваме се да се оправиш по-скоро.
Истина е, Ханк.
И двамата знаем, че не си ми любимец. И не знам, защо съм тук.
Но има една поговорка: "Познат дявол е по-малък дявол."
Е..Ханк, ти си дявола, който познаваме. И вярвам, че говоря от името на целия
град, когато казвам: Дано се върнеш при нас.
Много сте тихи.
Днес не е ли затъмнението? -Но сега нямаме телескоп,
за да го наблюдаваме, заради нея. -Ако той си делеше, нямаше да се счупи.
Защо трябва да го деля с нея, след като баба го изпрати на мен?
Защото съм ти сестра.
Иска ми се да нямах сестра. -А аз, да нямах по-малък брат.
Престанете!
Съжалявам, нямах намерение да повишавам тон. Просто...
Елате тук и седнете.
Не така, а един до друг.
Не може да говорите такива неща.
Ами ако наистина се случи? Ако наистина нямахте сестра или брат?
Понякога мислим, че сме ядосани за нещо, когато всъщност причината е друга.
Заболя ме, че баба не ми изпрати нищо. -Вината не е моя.
А тогава защо всъщност си ядосан? -Тя мисли, че съм глупав.
Говореше побъркани неща.
Каза, че може да се изстреля гюлле до Луната с трима души вътре.
Гюлле на Луната? -Прочетох го.
Брайън, тази книга е фантастика. Означава, че е за нещо въображаемо.
Това не значи, че не може да се случи. Съли?
Звучи ми невъзможно. -Всичко звучи така, преди да се случи.
След това на хората не им звучи налудничево.
Не искам тя да ме нарича глупав. -А аз не искам той..
Първо на първо, не е "той" и "тя". Хората имат имена, които ще използваме.
Сега, Брайън, искам да кажеш на Колийн, че съжаляваш, че е била наранена.
Колийн, съжалявам, че чувствата ти са били наранени.
Колийн, искам да кажеш на Брайън, че съжаляваш, че си го нарекла глупав.
Брайън, съжалявам, че те нарекох глупав.
Вие двамата сте родени под един покрив, плакали сте и сте се смяли заедно.
Изгубили сте баща си и майка си заедно. И заедно сте започнали нов живот.
Някой ден ще се преместите и всеки ще има свой живот, но винаги ще
бъдете брат и сестра. Вие сте семейство. Всичко друго отминава,
само това ще ви остане. Един ден ще осъзнаете колко е важно това.
Искам да се прегърнете и след това ще излезем да видим затъмнението.
Хей, Брайън, ела тук. -Колийн, оттук се вижда по-добре.
Опитах се да помогна на Ханк.
Направих всичко по силите си, от медицинска гледна точка.
Изпълних всички изисквания за един лекар, направих всичко,
но не ме интересуваше.
Понякога сянка пада над Луната, всичко изглежда тъмно, но блясъкът е отзад.
Просто остава скрит известно време.
Ти имаш този блясък. Виждал съм го. Вярвам, че е вътре в теб.
И сянката ще отмине.
Добро утро, Хорас. Лекарствата ми пристигнаха ли?
Все още не съм прегледал пратката. Провери.
Ето го. Какво е това? Подозирам, че е накита, който очакваше.
Няма да ми трябва. -Какво?
Годежът е развален. -Не е възможно.
Дадох й избор. Тя избра Ханк.
Хорас, знаеш, че тя те обича. Просто не е в природата й да мрази някого,
да изпитва гняв. От една страна точно затова я обичаш.
Предполагам, че си права.
Дай й още една възможност. -Искам, но не знам как.
Напротив. Просто й дай пръстена и говори от сърце.
Д-р Майк, имаш ли нещо против да се упражня с теб?
Добре..мисля,че да.
Как е най-добре да го направя? -Смятам, че е правилно да коленичиш.
Не бързай.
Майра, прекарах 30 години сам. Нямах нищо против, защото вярвах,
че подходящата жена е някъде там. Може да не съм най-богатия в града,
или най-красивия, но ако се омъжиш за мен, ще отдам всеки миг да те
направя щастлива. И ще те обичам до последния си час.
Добре ли си, д-р Майк? Нещо сгреших ли?
Не, Хорас.Каза всичко както трябва.
Има още нещо. -Какво?
Трябва да направя нещо или никога няма да имам бъдеще с любимата жена.
Какво правиш, Хорас?
Хорас, недей.
Хорас, не! -Не се опитвай да ме спреш.
Трябва да го направя.
Мислех, че искам да умреш. Но истината е, че не е така.
Ще се оженя за Майра и ще имаме чудесен живот. Но това не значи,
че и ти не можеш да имаш такъв. Надявам се да се оправиш.
Надявам се да се вразумиш.
И дано намериш нещо, което да те направи щастлив.
Прочете ли си книгата? -Да.
Какво стана накрая? -Стигнаха до Луната.
Защо си толкова тъжен? -Защото не успяха да кацнат.
Защо не?
В книгата пише, че попаднали в гравитация. И се въртяли в кръг.
Само толкова близо успяли да стигнат. -Удивително е, че са стигнали толкова далече.
Но да изминат толкова път и да не се приземят. Ами ако няма човек на Луната?
Ами ако има? -Ами ако е самотен? И чака през цялото
това време да стигнем там? А ние не можем да го достигнем.
Ами ако хората в гюллето само си кръжат и той ги вижда да кръжат?
Ами ако знае, че те са там? И после не могат да стигнат при него.
Мисля, че би било много жалко.
Мислиш ли, че хората някога ще отидат до Луната?
Мисля, че всичко е възможно, Брайън.
Мислех си за това, което ми каза.
Прав беше. Наистина съм студена.
Не че не чувствам нещата..напротив. Изпитвам любов, болка, страст..
всичко това е вътре в мен. Бушуват наоколо, понякога с такава мощ,
че това ме плаши. Особено що се отнася до мъжете.
Не знам какво ще стане ако дам воля на чувствата си. Предполагам, че ще изглеждам
слаба или глупава..Или че може би той няма да ме чуе, или по-лошо,
ще ме чуе и няма да отвърне, а аз ще си стоя там..
Ти не се боиш от това, нали? Знаеш как да протегнеш ръка и
да рискуваш да станеш за смях, но може някой да ти отвърне мило.
Де да можех да съм така смела!
Ханк...
Микаела..
Микаела.
Ханк..
Микаела..
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion