- Моля те провери дали телеграмата е пристигнала вече.
- Прилича на китаец.
- Познаваш ли го?
- Какво си мислиш че правиш? Забранено е за китайци!
- Разбра ли китайче?Не те искам тук.Изчезвай.
- Той не разбира английски.
- Със сигурност ще разбере това.
Ей ти,мръсно, миризливо куче изчезвай от погледа ми
или ще те застрелям.
- Надявам се, че няма да го направите, сър,защото г-н Тейт ще бъде
принуден да ви застреля.
- Баща му ми спаси живота.
Ще го приема лично ако го нараните.
- Между другото името му е Питър.
- Само ако е с вас.
- Вие за железниците ли работите?
- Аз съм инспектор за канзаския район. Казвам се Джаксън Тейт.
- Аз съм Лорън Брей,а това е моят приятел Джейк ...
- Кмет Сликър.
- Какво ви води насам?
- Проучване във връзка с моята работа. Железопътната компания търси нов път.
- Искате да кажете, че влакът може да минава оттук?
- Оттук или през Сода Сприннгс.
- Мога ли да погледна?
- Вече да.
- Тук ще живеем.
- О, Съли!Прекрасно е!
- Ела.
- Ето тук планирам да построя новата къща.
Харесва ли ти?
- Много.
- И ще имам собствена стая?
- Всеки ще има собствена стая.
- Освен теб.
- Да, жалко, че ще живееш с Ингрид и ще пропуснеш всичко това.
- Ако започна сега би трябвало да е готова до пролетта, когато ще се оженим.
- А къде ще спят баба и сестрите ти, когато дойдат за сватбата?
- Не се притеснявай.
Ще има достатъчно място за всички.
- И дотогава може би ще имат възможност да дойдат с влак от Бостън чак дотук.
- Защо мислиш така?
- Джейк каза,че ще има конкурс между нас и Сода Спрингс и ще видим кой ще получи влака.
- Истински влак? С локомотив и всичко останало?
- Първо ще има градско събрание, за да може всеки да каже своето мнение
и градкият съвет да гласува.
- Но ако съветът одобри и железопътната компания ни одобри може да видим пушека на
локомотива до следващата пролет.
- Влакът идва,влакът идва. Почистете боклука!
- Ти почисти боклука!
- Матю, би ли донесъл кошницта за пикник?
- Съли?
- Да се надяваме,че ще изберат Сода Спрингс.
- Какво искаш да кажеш?
- Това е чудесно парче земя,но не се привързвай към него.
Ако влакът дойде в Колорадо Спрингс ще се преместим.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
- Съли,аз ще стана машинист.Трябва ми свирка.
- Брайън се побърка покрай този влак.
- Това е Танцуващият облак.
- Върнал се е.
- Хахо.
- Толкова се радвам, че се върна от твоето търсене на проникновение.
- Душата ми е в мир със смъртта на сина ми.
- Започнахме да мислим, че никога няма да те видим отново.
- Толкова неща се случиха откакто замина.
- Вие ще се се жените.
- Как разбра?
- Духовете ми казаха.
- Предполагам, че духовете са сгрешили, че ще се разделим.
- Те казаха, че нещо ще ви раздели. Не казаха за колко време.
- Духовете казаха ли ти,че влакът идва?
- Да.Затова се върнах.
Притеснявам се за моят народ.
- Чух,че кучетата войни са решили да го спрат.
- Надявам се,че духовете казват да останеш за вечеря.
Имаме пържено пиле.
- Сигурен съм, че искат точно това.
- Никога не съм виждал толкова много хора да отиват на църква.
Особено в събота.
- Имат среща.За влака.
Вие не сте ли железопътният служител?
- Точно така.
Ей,ти ли направи тези неща?
- Да,сър.
- Страхотен влак.
Този локомотив изглежда високоскоростен.
- Какво е това?
- Да се движи бързо.
С широко отворени прозорци, вятърът е толкова силен,че имаш сълзи
в очите и не можеш да поемеш дъх.
Нищо не може да се сравни с това.
- И когато искаш да намали, изпращаш сигнал на машиниста така.
- Качвал ли си се някога на влак?
- Да,сър. Чак до Бостън и обратно.
- О,Бостън?
- Знаеш ли,че влакът може да дойде дотук?
- Така казва мама.
- И коя е тя?
- Тя е лекар.Доктор Куин.
- Лекарка?
- Да,сър. Но тя наистина е много умна.
- Майка ти харесва ли влаковете?
- Разбира се.Не ги ли харесва всеки?
- Влаковете димят и шумят много.
Когато живеех в Сейнт Луис ме будеха всяка нощ.
- Няма да позволяваме да се движи през нощта.
- Нямаме думата по този въпрос,Лорън.
И за това кой купува билетите. Добри и лоши са в един влак.
Не знаем какви хора ще доведе влакът тук.
- Стига приказки!Да гласуваме.
Първо аз.Казвам,че всеки , който застане на пътя на влака,той ще
мине през него.
Смятам,че трябва да похарчим всички пари, които имаме в хазната
и да направим всичко въможно влакът да дойде тук.
Аз съм за!Лорън?
- Аз съм бизнесмен.Обичам да печеля. Ако влакът дойде в града
ще направя много пари.И всички в тази стая също!
Всички ще забогатеем!
- Този град никога няма да има шанс да се разрастне,ако влакът не дойде.
Затова - нека състезанието започне и най-добрият град победи!
- Двама за. Хорас?
- Ами, в началото бях за,но нещата тук са чудесни такива каквито са.
Искам да имам деца някой ден и искам те да израстнат в малък град - като мен.
За това гласувам против!
- Против?!
Не можеш да гласуваш против!
- Стига!
Престани,Джейк!
- Тихо!
Млъкнете всички!
- Никога не съм виждал такава алчност и скъперничество.
Има промяна тук - промяна,която не одобрявам. Гласувам против.
- Добре.Двама са за и двама против.
Изглежда зависи от теб.
- Ако влакът дойде,ще върша своята работа по-добре.
Бих могла да спася повече хора, бих могла да спася вашият живот,
живота на децата ви.
И съм убедена,че заедно можем да намерим решения и да преодолеем трудностите,
които промяната и прогресът могат да донесат в нашият живот.
За това гласувам за!
- Амин!Срещата приключи.
- Съли!Съли, трябва да поговорим за това.
- Не очакам винаги да бъдем на едно мнение, но мисля, че си съгласен,че
и двамата искаме най-добрият живот за децата ни.
- Така е.Затова искам да се преместим.
Искам децата ми да разберат причината да дойда на запад.
- Така ще бъде.
Нещата не се променят за една нощ.
- На миля оттук ще сложат релсите и ще трябва да убият нещо.
Бизоните,антилопите и другите животни няма да пресекат тези релси,
така че когато зимата дойде те ще умрат от глад.
Неможейки да ловуват шайените също ще умрат от глад.
След десет години ще има огради навсякъде.
Не искам да съм тук,когато това се случи.
- Не можем да се преместим сега.
Тук имаме свой живот.Децата имат приятели, а аз работих много за да изградя
тази практика.
- Когато влакът дойде ще доведе и други лекари. Какво ще правиш тогава?
- Въпреки това ще имам пациенти.
- Защо не отидем някъде другаде.Някъде, където нямат лекар,където ще се нуждаят от теб.
- Знам как се чувстваш. Точно сега съм нужна тук, и ти също.
Не се налага да решаваме още. Дори не знаем дали влакът ще дойде.
БИБЛИОТЕКА
- Ние нямаме библиотека,нали мамо?
- Не,нямамаме.
- Защо не сложиш малко златисто,а?Това е банка,все пак.
- Смятате ли,че ще ви се размине тази измама?
- Каква измама?
- Ние нямаме адвакат или библиотека в града.
- Все още не,но смятам да даря някои свои книги.
- Братовчед ми е адвокат и обмисля да се премести тук.
- Умишлено изкривявате фактите.
- Но Сода Спрингс има много неща в своя полза.
Комисията на железницата ще е тук тази седмицата.
Трябва да направим нещо да ги убедим.
- Но не трябва да лъжем.
- Ние не лъжем,ние ...продаваме.
- Поне продавайте истината.
- И каква е тя?
- Ами,тук е чудесно място за посещение,
имаме отличен въздух,който подмладява.
- В Колорадо има много места с чудесен въздух.
Не е достатъчно.
- Имаме много природни чудеса, като нашите горещи извори.
- Хората няма да дойдат само за да се изкъпят.
- В Европа го правят.Строят цели градове около извори,
само за да се почувстват хората по-здрави.
- Ей,Съли се почувства по-добре
след като го заведохте на горещите извори,нали?
- Е, да, но не беше само водата.
- Но помогна,нали?
- Да.
- Бих казал,че е чудо,че изобщо може да ходи отново.
- Не мога да не се съглася с това.
- Приготвила съм ти нещата вътре.
- Ей г-н Брей, след като си измисляме неща какво ще кажете за магазин за сладолед?
- Кой се интересува от сладолед?
- Има голям в Бостън.
- Какво друго има в Бостън? Неща, които биха се харесали на капризни хора?
- Ами,Съли заведе мама на опера.
И един ден ходихме на едно място пълно с разни неща.Наричаше се ..музей.
- Мисля,че ще имаме един от тези музеи.
- Точно до библиотеката.
- Това е просто една дупка с кал!
Не можем да ги караме да влизат в тази кал като прасета!
Какво ще правим?
- Имам план.
- Какъв план?
- Ще пооправим.Използвай въображението си.
Довери ми се.Ще изглежда просто чудесно.
- Щом казваш.
- Хей,смяташ ли,че трябва да кажем на д-р Майк за плана?
- Не!Ако не знае няма да ни пречи.
- О!Съжалявам.Аз просто...просто...
- Ще павираме улиците следващият месец.
- Не искаме модерните дами да си изкалят роклите.
- Ще го направим веднага щом разрешителното е готово.
- Господа,градът се модернизира и дори имаме вътрешна канализация.
- А в Сода Спрингс нямат.
- Искат да видят съоръженията в града.
- Боя се,че не работят.
- Виждам,че имате банка.
- Затворена е.
- Днес е празник на банката.
- Празник?Какъв празник?
- Празник по случай вашето посещение.
- Тук е нашата библиотека.
- И ви уверявам,че имаме чудесна колекция от книги.
- Може би библиотекарката е излязла за обяд точно сега.
По-добре да дойдем по-късно.
- Лили Латур?!
- Невероятна е.Пее като славей.
- Жалко,че изгубила гласа си.
- Настинала е.Мисля,че се е потопила в нашите горещи извори.
Сигурен съм,че ще оздравее до утре благодарение на лечебните свойства на тези води.
- Да,сър.Хората идват от целият район заради тези води.Нали така д-р Куин?
- Да,има зравословна оздравяваща среда.
- Слепите проглеждат,а сакатите прохождат
след като се потопят в нашите чудодейни горещи води.
- Е,това е нещо,което със сигурност искам да видя.
- И аз също!
- Нашите горещи извори лекуват всичко.
А сега д-р Куин би искала да каже няколко думи.
- Ами...
Изглежда минералите във водата успокояват мускулите.
- За кратко време се тонизираме и изпълваме с енергия.
- И се чувстваме по-добре.
- Стотици хора искат да посетят това място.
Вашата железница ще бъде доста натоварена.
- Дори тази кал прави чудеса.
Нали доктор Куин?
Ето.Трябва да опитате това.
- Изглежда изтегля отровите от кожата.
Индианците я използват с голям успех.
- Индианци?Имате индианци наоколо?
- Не се безпокойте.Те са дружелюбни индианци.
- Всъщност празнуваме Денят на благодарността заедно.
- Чудесно се разбираме с тях.
- Индианци!
- Чакайте!Моля ви!Не си тръгвайте!
Вече е безопасно.Тръгнаха си.
- И ние също!
- Той е прав.Те само се опитват да ви уплашат.
- Доста добре се справиха.Приятен ден,доктор Куин!
- Моля ви, дайте ни още един шанс.
Въпреки това,което видяхте днес, тук има добри и честни хора,които са по-важни
от сгради и табели.
- Ще опитате ли от минералната ни вода?
Ще я бутилираме и ще я продаваме.
- Има чудо във всяка чаша.
- Ако е така, ще се върнем тук утре.
- О, така е.Повярвайте ни.
- Предпочитам професионално мнение.
Доктор Куин,вие като лекар вярвате ли,ч е тези води могат да лекуват болести,
да възтановяват здравето и да правят чудеса?
- Не...но...
- Добро утро на всички.
- Щеше да е добро,ако не беше ти.
- Не сега Лорън.
- Не ми говори.И ти се чувстваш по същият начин.
Така каза снощи.
- Вярно ли е,Дороти?
- Михаела,всички искахме с цялото си сърце тази железница и ти го знаеше.
- Не й пука.Никога не се е интересувала какво иска града.
- Това не е истина.Просто не исках да изкривявам качествата на града.
- Какво искаш?Някаква награда ли?
- Не искам да се отнасяте с мен като с предател.
- О, тя развали всичко и после идва и иска да се отнасяме с нея като с кралица.
- Само казвам,че не можем да обещаваме неща,които не можем да доставим.
- Говориш с високоморалното си виждане.
- Не,това е добрият бизнес.
Какво ще стане, ако хората дойдат тук с грешна представа,
вярвайки,че имаме банка и библиотека, опера и чудодеен лек?
Скоро ще разберат,че всичко е лъжа и ужасно ще се разочароват.
Ще се разпространи,че всичко е празни приказки и никой няма да иска да дойде отново.
- Но поне дотогава щяхме да имаме влак.
- Доктор Майк,радвам се да те видя.
Донесе ли лекарства?
- Нося и друго.Новини за железницата.
- Няма да дойде.
- Предполагам,че знаеш защо.
- Казах ти,че кучетата войни ще се опитат да спрат това.
- Доволен ли си,че стана така?
- Не съм доволен да виждам как хоратата страдат.
Но се радвам, че тези от железницата си стягят багажа.
- Аз не се радвам.Исках влакът да дойде и всичко останало,което щеше да донесе със себе си.
- Какво друго освен неприятности щеше да донесе?
- Повече медицински средства и щяха да идват по-бързо.
Щях да помогна на повече пациенти и може би дори болница.
- Имаш достатъчно хора,на които да помагаш.
А шайените няма да са добре дошли в тази болница.
- Ако е моя няма да е така.
- Трябва ми доктор Куин.
- Няма я.Отиде в резервата.
- Кога очаквате да се върне?
- Може да се забави известно време.
- Моля ви,спешно е . Питър е болен,има много висока температура.
- Влезте вътре.
Добре, качете го по стълбите.
- И ти ли си лекакар?
- Не.Аз съм просто ... просто Колийн.
- Колийн е красиво име. Как се казваше преди?
- Преди?Винаги съм била Колийн.
- В Китай получаваме едно име когато се родим,
след това друго,когато станем пълнолетни,
а после всеки път,когато има промяна в живота ни.
- Наистина ли?
- Вярваме,че човек трябва да си сменя името с възрастта,
както си сменя ризата.
- Как получи името Питър?
- Когато баща ми почина,бяхме в околностите на град на име Питърсбърг.
Г-н Тейт и аз го погребахме там.
Но на следващият ден се преместихме в друг град.
Затова взех името Питър.Да нося баща си с мен.
- Искаш ли някога да се върнеш в Китай?
- Там съм бил. Мечтая да отида на непознати места.
- И аз мечтая за това.
- Чакай,чакай!
- О,Съли!Съли,какво правиш?
- Пренасям те през входната врата.
- Това ще е всекидневната,камина ето тук. Това ще е кухнята с печка ето там.
Стълби до вторият етаж с четири спални.
Стаята на Браян,стаята на Колийн,малка стая тук, и нашата стая ще е точно тук.
- Нашата стая?!
- Да.
- А малката стая за кого е?
- За този,който може да се появи по-късно.
- И аз съм мислила за това малко.
Мислила съм за това хиляди пъти. Чудя се дали и ти си мислил.
- Разбира се.
- Какво би искал - момче или момиче?
- Мисля,че искам малко момиченце. Но само ако има очите ти.
- Може би ще ги има,но нали осъзнаваш, че може да има и моят инат?
- Точно така искам.
- Г- Тейт ме спря на пътя.Каза,че Питър е болен.
- Има температура,каквато е имал и в Ню Орлиънс.
Има и подутини,нали така г-н Тейт?
- Точно така.
- Каква е температурата?
- Изглежда е температура на три фази -висока температура, след това студени тръпки и изпотяване.
Спомням си,от това което съм чела, че маларията има треска в три фази и подутини.
- Точно така.
- Погледни.
Съвпада с рисунката от книгата.
- Точно така.Вид плазмодийни паразити.Някои учени смятат,че спорите причиняват болестта.
Може би си попаднала на нещо,Колийн.
Да видим как е пациента.
- Би ли се обърнал надясно,моля.
Поеми дълбоко въздух.
Фибулата е уголемена. Мисля,че става въпрос за случай на малария.
И в книгата пише,че се нуждае от тинктура сулфат и хинин на всеки два часа.
- Имаме в шкафа.
- Ще ги донеса.
- Колийн.Поздравления! Току-що постави първата си диагноза.
- Мислех,че сте в Сода Спрингс.
- Така е.
- Но те имат лекар там.
- Ходихме при него.
- И какво каза?
- Каза,че не лекува китайци.
- Здравей,Съли.
- Чаках те Матю.
- Какво има?
- Искам да ти дам нещо.
- Какво ?
- Това.
- Къщата?!
- Да.Твоя е ако я искаш.
- Съли,аз... не знам какво да кажа.
- Кажи да.
- Но аз строя своя.
- Да,но Матю, има още много докато стане готова.
- Вярно е.Наистина е мило от твоя страна.
- Знам през какво преминаваш,че нещата не се движат,така както искаш.
Млад си,искаш да започнеш свой живот с Ингрид,разбирам те...
- Не е това.
- А какво тогава?
- Не знам.
Строиш нова къща и всеки си има стая,освен мен.
Аз просто...се чувствам странно.
Знам,че така трябва да бъде.
Вие започвате отначало,и аз също...
Просто няма да сме заедно вече.
Ще ми липсвате.
- Температурата ти спадна.
Ще се оправиш.
- Температурата спадна.
- Чудесна новина.
Лекарството,което му дадох не лекува заболяването,но намалява шансовете да
се повтори.
Ще ви дам малко хинин и очистително за всеки случай.
- Невероятна млада дама имате д-р Куин.
- Изключителна е.
- Виждам защо е така.
- Заслугата не е само моя. Грижа се за нея само от две години.
- О!
- Тя е дъщеря на моя приятелка - Шарлот Купър.
Когато Шарлот умираше ме помоли да отгледам децата й.
Честно казано, не знаех нищо за това как да бъда родител.
- И аз също,когато взех Питър, след като баща му почина.
Но бързо се учиш.
- Със сигурност е така.
- Децата-те са бъдещето д-р Куин.
Това научих.
- Може да преусмисля решението си за железницата.
- Мислех,че това зависи от комисията.
- Аз съм главният инспектор и комисията всъщност следва моята препоръка.
- Разбирам.
- Може би мислите,че решението ми се основава само на едно нещо-
дали градът е полезен за железницата, но има и друг фактор,еднакво важен-
дали железницата ще е полезна на града.
- Д-р Куин,нека Ви попитам - вярвате ли, че железницата трябва да дойде?
- Да.
- Д-р Майк!
Д-р Майк!
- Какъв е поводът?
- Влакът идва!
- Точно така!
- До нашият град!
- Сигурно ли е?
- Да.
- Хоръс току-що получи потвърждение.
- Идва от централата на Канзас Пасифик.
Тук пише - новата железница Рио Гранде ще продължи на юг от Денвър до
Колорадо Спрингс.
- Г-н Джаксън каза, че всичко било благодарение на теб.
- Не знам какво си му казала,Микаела, но явно е минало гладко.
- Тя винаги много говори.
- Три пъти ура за д-р Майк!
- Ура!
Ура!
- Видя ли как я носеха на ръце Съли?
- Видях.
- И как пееха.
- Градът толкова се вълнува.
- Мама е герой.
- Брайън, не мисля така.
- Аз пък мисля.Влакът идва заради теб.Всички така казват.
Г-н Брей казва,че това е най-хубавата новина за нашия град.
- Не е така, Брайън. Железницата не е добра за всички.
- Съли,трябва ли да разваляш вълнението му?
- Просто мисля,че трябва да знае какво означанава това,преди да се пали толкова.
- Влакът е нещо различно за него.
Това е въпросът.
- Никой не го е грижа какво е влакът за мен.
- Защо не помислиш веднъж за децата? Тези които имаме и тези които казваш,че искаш.
- Не искам да отглеждам децата си на такова място.
- Значи ще се преместим - къде?
Някъде,където няма железница.
- За начало.
- Какво ще стане,кокато дойде и там?
Ще се местим все едно железницата ни преследва.
- Не.Ще останем тук и ще я спрем.
Трябва да защитим начина си на живот.
- Не можеш да вървиш срещу прогреса!
- Звучиш като политик.
- Какво искаш да кажа?
- Искам да те е грижа за това,какво мисля.
И да уважаваш начина по който искам да отгледам семейството,ако ще съм част от него.
- Спрете!
Спрете да се карате!
Мразя влака!
Не ми пука дали ще дойде в града, просто спрете да се карате,моля ви!
- Всичко е наред,Брайън!Всичко е наред!
- Не е нужно да го карате да се чувства по този начин.
- Извинявай,Брайън.
- Не искахме да те разтройваме.
- Тогава не си крещете така!
- Просто разговаряхме.
- Крещяхте си!
- Само говорехме за влака.
- Не ни интересува глупавия влак.
- Не и ако не се ожените.
- Кой казва,че няма да се женим?
- Звучите така сякаш не се обичате вече.
- Хората може да спорят и все пак да се обичат.
- Значи ще се ожените?
- Разбира се.
- Дори ако дойде влакът?
- Точно така.
Затова сме семейство и ще останем такова без значение какво ще се случи.
- Първият път когато ми каза,че ме обичаш беше във влак.
Обичаш ли ме още?
- Винаги ще те обичам.
- Ще се женим ли или го каза,за да успокоиш децата?
- Следващата пролет,както планирахме.
- Съли, истината е,че влакът идва.
Не можеш да го спреш и аз също не бих могла.
Светът се променя и единственото , което можем да направим е
да се уверим,че ще се промени по начина,по който искаме.
- Лесно е да се каже.
- Изобщо не е лесно.
И откога има значение за теб?
Виждала съм те как се бориш за това, в което вярваш.
- Мога да се справя,когато виждам, че нещо е неправилно.
Но това, което се задава е толкова голямо.
Не знам откъде да започна.
- Ще намерим начин.
Но ти обещавам,че в деня,в който те видя сломен и не можеш да идържаш повече,
ще си съберем багажа.
- Съжалявам,че се скарахме пред децата.
- И аз също.
Важното е,че знаят,че може да сме ядосани един на друг и въпреки това да се обичаме.
- Добро утро,Брайън.
- Здрасти, Съли.
- Къде са всички?
- Мама е с Колийн в клиниката да свършат нещо.
Матю ще ме вземе по-късно за голямато празненство по случай влака.
Ще дойдеш ли?
- Не,Брайън.
Но ти донесох нещо.
Да се упражняваш,за да станеш машинист.
- Не знам дали искам да стана машинист,Съли.
Просто си играех.
- Нали каза,че искаш да пътуваш с влака и да посетиш различни места?
Искам да знаеш,че нямам нищо против.
- Разбира се,че искам да отида на различни места.
Това му е хубавото на влака.
Не само отиваш някъде но и се връщаш у дома.
Няма значение къде ще пътувам, винаги ще се връщам при теб.
- Колийн.
- Питър.
- Имам подарък за теб.
- Какво е това?
- Китайска е.Донесох я с мен, когато дойдох тук с кораба.
- Не мога да према.
- Трябва.Искам да имаш тази малка частица от моят дом,
докато не отидеш там и се разходиш.
- Д-р Куин.
- Г-н Тейт.
- Мамо,виж какво ми даде Съли.
- Г-н Тейт,бих искала да Ви интервюирам за вестника като приключи церемонията.
- С удоволствие.
- Когато приключим, всички заповядайте в бара,заведението черпи.
- Готови ли сме да започнем?
- Почти.
- Хоръс,Майра толкова се радвам,че дойдохте.
- Казах му,че ще иска да разкаже на децата си, че е бил тук ,когато са забили
първият клин.
- Вярно е.
- И вие ли отче?!
- Предполагам,че ако влакът идва, Бог иска да съм тук да го благословя.
- Току-що свърших.
- Добре, хора.Съберете се.
Като кмет на този град искам да кажа,че съм много горд да обявя идването на новата отсечка
на железницата в града- Денвър -Рио Гранде.
Всички,които живеем тук знаем какъв чудесен град е това и скоро всички останали
ще го разберат.С парите,които ще донесе железницата ще построим нови училища,бизнес,
хотели и дори болница.Всичко предстои.
И всичко трябва да започне от някъде.
Всичко започва тук,хора. Първата релса и първият клин.
Робърт И.
Този сребърен клин беше направен от Робърт И специално за днес.
- И го гравира.
- Пътят на прогреса,който строим днес,ще ни отведе в бъдещето.
- Компанията ми каза,че първият клин трябва да бъде забит от най-изтъкнатия
гражданин на града.
Д-р Майк.Мисля,че честта се пада на теб.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА