Беше мрачна ноемврийска нощ, когато узря плодът на моя труд.
С вълнение, граничещо с агония, събрах около себе си апаратурата,
необходима да запаля живот в безжизненото тяло, легнало в краката ми.
Беше вече един часът през нощта.
Дъждът барабанеше унило по прозорците и свещта почти догаряше,
когато в мъждукащата чезнеща светлина
видях да се отварят мътните жълти очи.
Матю! - Не можах да се сдържа, като го гледам колко е уплашен.
Не съм уплашен. - Франкенщайн трябва да е страшен, нали е чудовище.
Книгата е повече от история за чудовище. Разкрива чудесата на медицинската наука.
За възможността да създадеш живот след смъртта.
Защо му е на някой да създава живот от частите на умрели хора?
Питай доктор Майк. - Ти мислиш ли, че можеш да го направиш, мамо?
По-важно е дали би било етично.
Това какво значи? - Дали е правилно да го направиш.
Но възможно ли е?
Може би. Някой ден.
Може би някое чудовище броди навън из гората.
Съмнявам се в това. - Ханк твърди, че нещо краде животните от капаните му.
Господин Брей каза, че е видял стъпки покрай реката.
Два пъти по-големи от тези на гризли.
Явно някой е спретнал шега по повод Вси Светии.
Вярваш ли, че навън има чудовище, Съли?
Не знам дали е чудовище, но нещо наистина измъква животните от капаните.
Не знам защо всяка вечер ви чета, щом градските слухове са далеч по-интересни.
Искам да чуя още от историята. - Съжалявам. Време е за лягане.
Не още! - И аз ще тръгвам. Лека нощ.
След всичките тези приказки надявам се да можеш да заспиш.
Няма да мога, ако не ми почетеш още мъничко. Моля те, мамо.
Не се страхувам от чудовища.
Добре.
Ще ти прочета нещо от мислите на чудовището.
Колкото повече ги наблюдавах,
толкова по-силно ставаше желанието ми да ги моля за закрила и доброта,
сърцето ми жадуваше тези прекрасни хора да ме опознаят и обикнат.
Това не ми звучи като думи на чудовище.
Всъщност е бил много самотен.
Защо е бил толкова самотен?
Хората са го съдили по външния му вид.
Страхували са се от него, защото не са могли да го опознаят.
А той е притежавал нежна душа.
Знам на какво ще се маскирам тази година за Хелоуин.
Искам да съм чудовището на Франкенщайн.
Всичко е наред.
Не се страхувай.
Няма да те нараня.
Само ще опитам да го отворя.
Кракът ти е доста зле. Трябва да те изкараме от капана.
Моля те, трябва да ми помогнеш.
Свободен си.
Почакай! Кървиш. Спри!
Ти пък какво искаш? Бързаме.
На къде сте тръгнали? - На лов за животното.
Кое животно? - Което краде от капаните ми.
Ще го преследваме в гората и ще го накараме да се покаже.
Да тръгваме. Ако висим тук, нищо няма да постигнем.
Бъдете внимателни. Може да е опасно.
Хорас, защо не влезеш вътре да пускаш телеграми?
Какво видя, че така се развълнува?
Нищо.
Хайде!
Господине?
Господин чудовище?
Моля те, не бягай.
Донесох ти нещо за ядене.
Ето.
Това е боровинковият пай на госпожа Грей.
Кракът ти се влошава.
Трябва да се погрижим за него.
Майка ми е лекар.
Сигурно не си чувал за жена доктор преди, но ти се кълна, че е лекар.
И е доста добра.
Ще ти помогне.
Стъмва се. Започвам да се притеснявам.
Ще ида да го потърся.
Браян. - Извинявайте.
Къде беше?
Няма да повярвате.
Доведох чудовището в плевнята.
Наистина. В плевнята е.
И е ранен. Казах му, че ще му помогнеш.
След вечеря. - Трябва да дойдеш веднага.
Браян, седни на масата.
Казвам ви истината, Съли. Честно.
Щом искаш да прегледам чудовището, значи трябва да го направя.
Благодаря ти, мамо.
Веднага се връщаме. - Добре.
Недей, всичко е наред.
Няма да ни нарани. Само е уплашен.
Кракът му е ранен.
Хвана се в един от капаните на Ханк. Обещах да му помогнеш.
Колийн, донеси ми чантата.
Не се плашете.
Как се случи?
Не може да говори.
Изглежда е пострадал в пожар.
Всичко е наред.
Раната се е инфектирала.
Съжалявам, но ще боли.
Какво има?
Преследваме чудовището. Следите му водят натук.
Нали не вярвате в приказките за чудовища? - Със сигурност има нещо.
Преди около час чух звук от счупено стъкло.
Слязох в магазина и видях, че прозорецът ми е разбит.
Може да са хлапета, които се подготвят за Хелоуин.
Не са били хлапета,
а чудовището и ние ще го намерим.
Освен ако не решите и вие да се присъедините. Съли?
Може да яздиш коня на доктор Майк. Нали все спорим колко е бърз.
Светкавица куца. - От кога?
Аз ще дойда с вас. -Матю?
Прави са, доктор Майк.
Ако има нещо опасно, трябва да го намерим.
Успех тогава.
Не е разбил прозорците, защото беше с мен.
Вярвам ти, Браян.
Може би ако разкажа на господин Брей всичко ще се оправи.
Страхувам се, че не само това ги ядосва.
Вие ли крадяхте животните от капаните на Ханк?
Трябвало е да се храни.
Тогава защо го правехте?
Може да му е било мъчно за тях.
Както на мен ми дожаля, когато го видях с прерязан крак.
Не мога да го виня.
Железните капани на Ханк са изключително жестоки.
Затова Съли използва БЕЗ ПРЕВОД.
Правилно, Браян.
Микаела, ела за малко.
Може би се е опитвал да стори добро,
но ние не го познаваме. - Надали би наранил някого.
Всички го търсят и няма да спрат скоро. - Но той има нужда от помощ.
И не само за крака.
Лицето е това, което кара всички да мислят, че е чудовище.
Не можеш да го оправиш.
Изглежда толкова тъжен.
Така е, Браян.
Защо не може да говори?
Най-вероятно са увредени гласните му струни.
Сигурно е травматизиран.
Изпаднал е в шок от нещо, което е преживял.
И го е накарало да спре да говори.
Трябва да му помогнем.
Моля те.
Четох много за историята на медицината.
Знаеш ли, че хирурзите използват кожа от ушите или някой пръст,
за да изградят засегната кожа, която бързо се възстановява?
Човешкото тяло е забележително.
Кожата ни е способна да се възстанови напълно.
Когато лекарите открили това, създали ново течение в медицината, наречено пластична хирургия,
което идва от гръцки и означава промяна на формата.
Например ринопластиката изгражда напълно носа ти
като взима кожа от челото ти.
Всичко това е все още експеримент, който носи голям риск,
но ако евентуално успеем...
Погледни.
Тази жена е имала наранявания, подобни на твоите.
Операцията й е била успешна.
Искам да те оперирам по този начин.
Ако ми позволиш, бих могла...
да ти дам ново лице.
Моля те, нека ти помогна.
Поне го обмисли.
Само ако знаех какво му се е случило.
Това не е обикновен фенер.
Може би Съли ще го погледне и ще ни помогне да научим повече за него.
Помоли го да ни го заеме.
Много хубав фенер.
Може ли да го разгледам?
Не се безпокой.
Ще ти го върна.
Можеш да ни се довериш.
Фенер? Изглежда ми като от влак.
И аз така си помислих.
Виж тук.
649?
Това е номерът на двигателя. Гравират ги на предния фенер.
Машинистите не си ги взимат вкъщи, защото е голямо престъпление.
Макар че другите ги крадат направо от влака.
Откъде го имаш?
Случайно го намерих, но искам да знам, ако е краден.
Можеш да провериш в железопътната компания дали знаят нещо.
Благодаря ти, Робърт И.
Хайде, момче.
Возил ли си се на влак?
Аз пътувах до Бостън и обратно.
Минавахме през гори, изкачвахме планини, пресичахме през реките...
Малка катастрофа.
Хорас изпрати телеграма от Джейк. Обявили са награда за чудовището.
Награда? - Дами.
Доктор Майк, може ли да поговорим? - Разбира се. Извинете ме.
Имам отговор от железопътната компания.
Юнион Пасифик. Влак 649.
Тръгнал е от Канзас за Денвър на 3-ти Април 1867 година.
Но така и не е пристигнал.
Когато паднал от моста,
се възпламенил и не открили оцелели.
Било е ужасяващо.
Още по-ужасно трябва да е било за теб.
Сигурно ти се е искало да загинеш с останалите.
Не мога да сторя нищо, за да помогна на тях.
Но мога да помогна на теб.
Скиташ се из горите.
Нямаш с какво да преживяваш.
За главата ти е обявена награда за неща, които не си извършил.
Заслужаваш по-добър живот.
Ако не го направиш за себе си, направи го за другите.
Както казах, операцията е експериментална.
Ако бъде успешна, ще помогне на много хора.
И няма да се налага да страдат като теб.
Защо поемаш такъв риск?
Той се съгласи на операцията, а единствено тук мога да я извърша.
Мислиш ли, че операцията е добра идея? - Че защо да не е?
Вече е преживял достатъчно. - Затова заслужава да води нормален живот.
Няма гаранции. - Няма гаранция за никоя операция.
Винаги си ме подкрепял.
Така е.
Само казвам,
че може би е най-добре да го оставим на спокойствие.
Изглежда ли ти спокоен?
Съли, той изпитва болка. - Той ли ти го каза?
Виждам го в очите му.
Искам да му помогна. - Знам, че искаш...
Искам да го създам отново.
Да го създадеш?! Какви ги говориш? На Бог ли ще си играеш?
Не, просто си върша работата.
Създавам живот всеки път, щом превържа някого.
Защото, ако не го направя, човекът ще умре от кръвозагуба.
Не е същото. - За мен е същото.
Най-напред ще намеря мека и подходяща кожа от челото ти.
С нея ще възстановим носа ти.
После ще взема кожа от крака ти, за да възстановя шията ти.
Ще очертая мястото на челото ти.
След като взема от кожата ти,
ще остане белег, но няма да е толкова видим.
Това е първата стъпка.
Готов ли си?
Моля те, донеси упойката.
Би ли придържала кожата тук?
Така ли? - Точно така.
Ще изрежа наранената кожа от врата му.
Трябва да внимавам да не проникна прекалено дълбоко.
Подай ми здравата кожа.
Трябва да я поставим изключително внимателно,
в противен случай ще прекъснем снабдяването с кръв.
Лорън. - От кога заключваш вратата?
Ами, не те очаквах.
Как така? Нима не ти доставям материалите всеки четвъртък?
Забравила съм. Но трябва да ме извиниш, доста съм заета в момента.
Какво правиш вътре?
Правя някои опити.
Не разбирам какви са тези експерименти, след които цялата си покрита с кръв...
Има неща, които не разбираш в медицината, както и аз не разбирам повечето неща в бизнеса, Лорън.
Приятен ден.
Кожата придобива цвят. Изглежда кръвообращението се подобрява.
Май успяхме. - Това е чудо.
Трябва да отсраня краищата, които не се кръвоснабдяват.
Подай ми форцепса.
Държи затворена клиниката вече седмица.
Сякаш крие нещо там. - Защо не идеш да разбереш какво е намислила?
Просто казвам, че...
Имам си по-важни неща за вършене.
Знам, че изглежда странно сега, но...
ще става все по-добре. Присадъкът изглежда чудесно.
След два дни ще мога да го дооправя.
Искам шевовете да подишат.
Ще донеса малко супа от Грейс и веднага се връщам.
Микаела?
Тук ли си, Микаела?
Съли!
Какво има, Дороти?
Току-що бях в клиниката.
Видя ли се с доктор Майк? - Нямаше я, но се качих горе.
Не съм искала да клюкарствам.
Не съм го търсила, но щом отворих вратата, той беше там.
Не биваше изобщо да ходиш там. - Чувам какви ли не слухове от дни насам.
Чувам, че прави някакви странни опити. Та аз я защитавах!
А сега виждам един труп да лежи в клиниката й!
Той не е мъртъв.
Какво? - Тя го поправя.
Поправя ли го?
Замисляла ли се е, че това е ужасно създание?
Познаваш Микаела. Знаеш, че никога не се отказва.
Вярва, че така прави нещо добро.
Но защо е тази тайнственост? Защо го крие?
Не мога да говоря повече за това.
Най-добре не се замесвай.
Забрави какво си видяла.
Дороти?
Забрави всичко.
Това е последната стъпка.
Ще отстраня старата кожа,
като премахна обгорелите участъци между челото и носа му.
Подай ми малкия скалпел.
Ще отворя раната, за да може да диша.
Това ще помогне да заздравее по-бързо.
Не е трябвало да чака толкова дълго.
Мама ми каза, че не можеш да заспиш.
Когато аз не мога да заспя, тя ми чете.
Тъй като наближава Хелоуин ти донесох Франкенщайн.
Не се тревожи.
Ще пропусна страшните моменти.
Тук чудовището среща един слепец.
И тъй като не може да го види, човекът не се страхува от него.
Старецът продължи.
Аз съм беден, но за мен ще бъда чест да помогна на друго човешко същество.
Чудовището отговори:
Благодаря ти, приемам щедростта ти.
Твоята щедрост ми вдъхна сила за живот.
Защо трябва да се крием така?
Защото е тайна. И не искаме доктор Майк да разбира.
В клиниката още свети. - Дороти й отишла вчера на гости.
Кажи им какво си видяла.
Не съм сигурна какво точно видях.
Стига си я защитавала. Трябва да си видяла нещо.
Беше чудовището, нали? - Не съм сигурна, че видях чудовище.
Може да е било и човек.
Макар че не съм срещала такъв човек досега.
Как изглеждаше?
Беше огромен, лицето му беше ужасно и приличаше на мъртвец.
Че какво може да прави с един труп? - Съли каза, че се опитва да го "поправи".
Говорила ли си със Съли за това?
Надявах се да получа някои отговори.
Но ми се стори, че иска да потули нещата.
Винаги я подкрепя, независимо от лудостите, които върши.
Любовта е сляпа. - Значи слуховете са верни?
Естествено, че са верни! Нали затова са слухове.
Опитва се да съживи мъртвец.
Това е неестествено.
Какво ще правим, ако успее?
Ще погуби града ни...
с някое ужасяващо чудовище, направено от части на трупове.
Знаем какво си намислила и идваме да те спрем. - Какви ги говориш?
Знаем, че е вътре. Да го пипнем!
Не може да нахлувате в частна собственост! - Не и когато градът е в опасност.
По-добре се дръпни, за да не се налага да минем през теб.
Ето го там!
Бързо! Настигат ни.
Моля те, ще те хванат.
Трябва веднага да бягаме.
Оставете го на мира!
Браян, махни се от него! - Той ми е приятел!
Как смеете! - Той е чудовище.
Той е мой пациент. - Да бе, как се казва?
Откъде е? - Нищо не знаеш за него.
Претърпял е железопътна катастрофа. Бил е ранен и сега го лекувам.
Чухме, че се занимаваш с трупове. - Както виждате е доста жив.
И какво му правиш? - Прилагам възстановителна хирургия на лицето му.
Откога се вживяваш като някоя майчица? - А ти откога се интересуваш от медицина?
Не съм чувал за такава практика в медицината. - Все още е експериментална, Джейк.
Но не смятам да се оправдавам пред вас. Върша си работата и нямате право да ме прекъсвате.
Имаме право, когато ни излагаш на опасност.
Никой не е застрашен.
Това е човешко същество.
Има чувства.
Трябва да се засрамите от себе си.
Вие се държите като чудовища.
Готов ли си?
Чувствителността ще се възстанови след няколко месеца.
Усещането ще започне от краищата и ще се разпростре по цялата кожа.
Как ти се струва?
Какво има?
Ще отнеме време, докато свикнеш с промяната,
но мисля, че изглеждаш чудесно.
Донесох ти някои по-прилични дрехи.
Чух, че днес щяла да го изписва. - Интересно ми е как изглежда.
Явно сега ще разберем.
Шевовете почти не си личат. - Доктор Майк се е справила чудесно.
Така е.
Нека идем при Грейс и да празнуваме. - Звучи добре. Да вървим.
Накъде тръгна? - Почакай.
Остави го.
Направи всичко, което беше по силите ти.
Направи го отново човек. А човек сам решава за себе си.
Той е избрал да си тръгне.
Дължа ти извинение.
Трябваше да ти се доверя, Микаела.
Само че така се притеснявах. - Знам.
Наистина се оказа, че някакви хлапета са строшили прозореца.
Имам нещо, което би искала да видиш.
След като разказа историята с железопътната катастрофа,
помислих, че те излъгал, затова проверих.
И се чувствам ужасно.
Истина е.
Случило се е точно както ти каза.
Джон.
Нали това е името ти?
Ти си бил машиниста на влака. Управлявал си го.
Вината беше моя.
Не си бил виновен, Джон.
Пише във вестника. Мостът се е срутил.
Хората...
... довериха ми се да ги закарам безопасно.
Не си ги предал.
Било е злополука. Ето, тук пише.
Хората грешат постоянно.
Лекарите допускат грешки.
И аз допускам грешки като всички останали.
Но ме наказват другите.
Мислех, че като излекувам лицето ти, ще се оправиш.
Но истинските белези са в душата ти.
Трябваше да умра в катастрофата. - Но си жив.
Господ ме наказва.
Независимо по каква причина си оцелял - дали защото си силен, или просто късметлия,
длъжен си да продължиш да живееш.
И да прекарам в самота остатъка от живота си.
Видя как ме гледат хората.
Дори и след операцията,
винаги ще си остана чудовище за тях.
Докато смяташ себе си за чудовище, така ще изглеждаш и за другите.
Трябва да си простиш, Джон.
Единственото, в което някога съм вярвал, бяха релсите.
Желязото ме спаси.
Когато потеглих по моста, а той се срути под краката ми...
Затова ли не премина през целия мост?
Джон,
онова, което те е спасило, не е било желязото, някое дърво, или земята.
Задържала те е любовта.
Защо да не може всички да сме различни?
Лорън. Дороти. Джейк. Мойра и Хорас. И Ханк.
Грейс и Робърт И. - Искаме всички да се запознаете с Джон.
Честит Хелоуин. - Честит и на теб.
ПРЕВОД и СУБТИТРИ Pupolino Lost in Translation Team subsunacs.net