ЧЕТВЪРТЪК - ВЕЧЕР НА ДАМИТЕ
Какво, за бога, е Вечер на дамите? -Точно каквото пише.
Вечер за дами. -Какво значи това?
Това значи, че съм решил да разширя клиентелата си.
Клиен...какво? -Мисля, че има предвид клиенти.
Пак се върна от Денвър с откачени идеи. -Няма нищо откачено в това,
да удвоиш бизнеса. -И как смяташ да го направиш?
Като отворя врати за изтънчените дами в Колорадо Спрингс.
Дамите няма да стъпят в кръчмата, Ханк. -Няма да стане без някаква примамка.
Точно затова всеки четвъртък всеки, който носи рокля ще пие безплатно.
Безплатно?! Ние сме ти лоялни клиенти от години. Ако някой заслужава питие,
то това сме ние. -Не е в това въпроса.
Прав си, по дяволите, не е в това въпроса. Въпросът е, че няма да седя до жена.
Това е място за мъже. -Вътре вече има жени.
Това не се брои. Те са вътре за да забавляват нас, а не себе си.
Винаги е било така и така трябва да си остане.
Времената се менят, Лорън. Свиквай с това.
Добър ден, Микаела.
Ханк..господа.
Искам да те поканя на Вечер на дамите. - Вечер на дамите?!
Напитките за дамите са за сметка на заведението. Доведи си приятелките.
Може и да го направя.
Е..какво мислиш, Дороти? Искаш ли да пийнеш няколко уискита с мен утре вечер?
Микаела! Знаеш, че не пия. А като се замисля, ти също.
Не. Но си заслужава да видим изражението на лицата на Джейк и Лорън.
Ханк организира Вечер на дамите. -Какво, за бога, го накара да направи това?
Пари.
Не мисля, че има данни за белодробна конгестия.
Не, по-скоро е суха кашлица. Мислех да ми дадеш от този сироп от
диви череши, който ми даде миналия път. Просто да ми облекчи гърлото.
Дороти, какво е това? -Кое?
Мисля, че имаш образувание. -Къде?
Тук, на гърдата ти. -А, това ли?
Откога го имаш? -Не знам. Не се опипвам.
Дай да видя по-добре. -Микаела, сигурна съм, че не е сериозно.
Може би е така, но бих искала да проверя.
Довери ми се. И друг път съм имала. Това е просто подутина.
Винаги изчезват. Няма защо да се тревожиш.
Аз съм доктора. -Е, докторе. Имам само лека кашлица.
Ще ми дадеш ли от този сироп или ще трябва да го поръчвам от Денвър?
Дороти, сериозна съм.. -Аз също. До скоро.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
Добре ли си, мамо? -Да, добре съм.
Много си мълчалива тази вечер. -Тревожа се за мой пациент.
Кой? -Не мога да ви кажа.
Някой когото познаваме? -Да, всички познавате този човек.
Но съм дала клетва да не споделям случаите си с други хора.
Но преди си говорила за твои случаи. -Този път е доста деликатно.
Можеш ли да ни кажеш за какво се отнася без да ни казваш за кого става въпрос?
Колийн, д-р Майк вече каза. -Всичко е наред.
Всъщност не знам точно каква е болестта. -Защо?
Защото човека не ми позволи да го диагностицирам.
Изглежда ти искаш да разбереш какво не е наред за да го лекуваш.
Понякога хората не искат да знаят, защото се страхуват.
Мислят си, че ако не говорят за това, то просто ще отмине.
Получава ли се, мамо? -Понякога.
Но ако не стане така, може да има сериозни последствия.
Обиколката на окръжността може да се намери като използваме гръцката буква-
пи - 3,14. И припомняйки си урока от вчера кой ще каже как намираме обиколката?
Колийн.
Два пъти пи по радиуса. -Точно така.
Кой ще каже как ще намерим диаметъра?
Колийн.
Два пъти радиуса. -Много добре, Колийн.
Не знаех, че момичетата са толкова добри по математика.
Благодаря.
Не че момичетата не са умни. Просто не съм виждал някоя толкова умна.
Не и в Денвър.
Аз съм Джаред Макалистър. Семейството ми току-що се премести тук.
Аз съм Колийн Купър. -Приятно ми да се запознаем.
Чудех се, след като знаеш толкова много, може би ще се съгласиш да
учиш с мен. Да ми помогнеш да наваксам. -Ами..разбира се. С удоволствие.
Тестът е в петък, така че може да се срещнем утре?
Утре става. -Ще се видим тогава.
Той те харесва. -Да бе.
Така е, вярвай ми. -Не, просто иска да учим заедно.
Стига, Колийн. На кого му е притрябвало да учи?
Вечерята беше вкусна. -Не хапна много от нея.
Не бях много гладна, но прекарах чудесно. Благодаря.
Не е нужно да приключва все още.
Какво има? -Просто не се чувствам..
Не ми е до нежности тази вечер. -Но ние бяхме нежни преди края на вечерта.
Може би точно това не е наред. -Какво имаш предвид?
Може би не винаги ми се иска да се целуваме, Джейк. Понякога искам
само да си поговорим. -За какво?
За каквото и да е - за времето, за железницата, за президентските избори.
Никога не ме е бивало в приказките. Не знам какво да кажа.
Не е нужно да казваш нещо, Джейк. Понякога е нужно само да кимнеш с глава,
или да повдигнеш рамене и да кажеш нещо утешително като например,
"Днес може да вали, но утре слънцето ще грее."
Не можеш да научиш старото куче на нови номера.
Ти не си куче, Джейк. -Напротив. Аз съм унило, мръсно куче.
Но не забравяй, че точно затова ме харесваш.
Лека нощ, Джейк.
Периметърът на квадрата е равен на сбора на четирите му страни. Ако дължината..
Косата ти е наистина красива. С цвят на злато.
Благодаря. Така, ако дължината е 4, колко е периметъра?
Четири пъти по 4... 16.
Точно щях да го кажа. -Трябва да се концентрираш,
ако искаш да изкараш теста. -Просто не съм добър по математика.
Не знам изобщо защо трябва да я учим. -Има много причини. Фермерите
я използват, за да изчислят стойността на реколтата. Строителите я използват
за строежа на сградите. И лекарите я използват за да преценят лекарствата.
Защо не се разходим край потока? -Не и докато не довършим урока.
Какво ще получа, ако го направя? -Добра оценка на теста.
Има по-важни неща от добрите оценки. -Лицето на правоъгълника е
дължината по ширината. -Предпочитам окръжности.
Големи, кръгли окръжности. Като тези тук.
Джаред! -Истина е. Ти имаш най-големите в у-ще.
Престани! Караш ме да се чувствам неудобно.
Не можеш ли да приемеш комплимент? -Не и такъв.
Само се опитвам да се сприятелим.
Не ме ли харесваш? -Да...харесвам те, но..
Трябва да ми го покажеш. -Не мисля, че трябва да седим
толкова близо един до друг. -Защо не?
Едва те познавам.
Не искаш ли да ме опознаеш? -Да, но това не е начина.
Тогава как го правиш? -Ами..прекарваме време заедно,
разговаряме по общи теми, запознаваме се със семейството на другия.
Момичетата в Денвър ми позволяваха да седя близо до тях.
Аз не съм като тях. -Колийн...успокой се.
Само искам да се позабавляваме. Ти не искаш ли?
Разбира се, че искам. -Това правят мъжът и жената,
когато искат да се забавляват.
Може би ти не си жена.. -Какво искаш да кажеш?
Може би си още малко момиченце. -Не съм малко момиченце.
Хайде де.
Какво си се намусил? -Не съм.
Защо не ни почетеш от вестника, както обикновено?
Не ми се чете. -Защото си зает да се мусиш.
Не ми се говори с теб. -Прав си. Твоя си работа.
Няма да си бъбрим като две жени. -Не.
Ханк си е загубил ума по тази тъпа идея да организира Вечер на дамите.
Кръчмата е място за мъже. Свещенна е. Като църква.
Амин! -Жената няма работа там.
Освен ако не работи там. -Точно така. Защото мъжете
трябва да бъдат с мъже. -Правилно. Ние се разбираме добре.
Искаме да си прекарваме добре, а не да обсъждаме всичко.
Ако пуснем една жена, после кръчмата ще се напълни с тях.
Ще направят кръжок по шиене там. -Всеки с рокля ще пие безплатно.
Какво, по дяволите, си е наумил Ханк? -НЯМА ПРЕВОД
Може би и ние трябва да постъпим така.
Може би.
Е, какъв е той? -Дружелюбен.
Колко дружелюбен? -Даже прекалено.
Какво искаш да кажеш? -Зяпаше ме.
Какво нередно има в това? -Начинът по който ме гледаше.
Ти поне имаш нещо, което да гледа. -Не знам защо е това суетене.
Не знам защо момчетата ги харесват толкова много.
Хвана ме натясно. Само знам, че бих искала да съм на твое място.
Никое момче не ме поглежда. Плоска съм като дъска.
Бих дала всичко да имам твоята фигура. -Но аз не искам фигура.
Искам да съм като другите. -Не е вярно.
Напротив. Не искам момчетата да ме зяпат и опипват.
Той опипа ли те? Колийн!
Ти позволи ли му? -Разбира се, че не съм.
Какво направи? -Зашлевих го.
Зашлевила си го?! -А какво да направя?
Наистина ли си сложи ръката.. -Беки..
Не мога да си представя нещо толкова смущаващо.
Аз също. -Някой видя ли ви?
Не. И ако кажеш на някого... -Няма.
Трябва да ми обещаеш, Беки. Ще умра, ако някой разбере.
Обещавам. -Не знам как ще го погледна.
Не искам да се връщам в училище.
Тук има повече семена, отколкото ви трябват.
Благодаря.
Поздрави на г-н Бърки.
Лорън? -Какво искаш?
Търсех Дороти. -Няма я.
Ако я видиш като се върне й кажи, че е важно да дойде при мен.
Защо? Какво й е? -Не съм казала, че има нещо.
Тя..просто...тази кашлица. -О, нищо й няма.
Не е зле да проверим всичко. Няма значение колко незначително ни изглежда.
Дороти е здрава като бик. -Лорън, ти я познаваш отдавна.
Винаги ли е било така? -Доколкото знам. Тя е единствената здрава
в нейното семейство. Баща й имаше слабо сърце. Също като сестра й-Мод.
А майка й не беше на повече от 37, когато почина.
От какво почина майка й? -Мисля, че говореха, че има образувание.
Благодаря, Лорън. Ще мина по-късно.
Матю? -Да?
Може ли да говоря с теб? -Разбира се.
За какво става въпрос?
Чудех се...какво те накара да се влюбиш в Ингрид?
Много неща. Тя е нежна, красива и умна. И ме обича.
Харесваш ли фигурата й?
Какво? -Имам предвид, формите й. Нали се сещаш..
Не знам.
Защо? -Изглежда това е доста важно за момчетата.
Е..не е най-важното нещо. -Да, но обичаш да я гледаш.
Разбира се.
Но защо ги харесвате толкова много?
Ами защото...защото те са..те са..там.
Какво ще кажеш за докосване?
Ингрид позволява ли ти..да я пипаш? -Не мисля, че е редно да говорим за нея.
Не е правилно.
Съжалявам, не исках да любопитствам. -Колийн..
Някой притеснява ли те? -Не. Просто си мислех за момчетата
и какво харесват. -Може би трябва да говориш с д-р Майк.
Тя не е момче.
Матю, само на теб мога да се доверя. Само ти ще бъдеш искрен с мен.
Все пак си по-големия ми брат.
Да...
Е...аз не съм специалист, но.. бих могъл да отговоря на няколко въпроса.
Какво може едно момиче да позволи на едно момче?
Забрави! Не мога да го направя. -Матю, ти обеща.
Добре.
Ако някое момче иска, нали знаеш... да те докосва?
Никога! Не е уместно. При никакви обстоятелства.
Не може да правиш това, което каза. -Значи никога не си го правил?
Не казвам това..Трябва да държиш на момичето.
Значи може, ако момчето обича момичето? -Не и ако е сестра ми.
Защо? -Защото ще го убия!
Е...много ти благодаря, Матю.
Как, по дяволите, обличат това? -Първо трябва да си сложиш това.
Напъни се.
Още.
Добър вечер, дами.
Е, ако това не са Глория, Милдред.. Какво ви води тук в тази чудна вечер?
Ти пък коя си? -Не ме ли помниш от кръжока по шиене
миналата седмица? -Никога не съм те виждала през живота си.
Напротив. Аз съм Джейн, а това е Лора. Лора, кажи здрасти.
Здравейте. Нещо против да се присъединя към вас?
Бихте ли ме извинили, дами? Видях още един познат.
Момичета, може ли да ви питам нещо? Знаят ли мъжете ви къде сте тази вечер?
Нещо против да пийнем по едно, красавецо? -Не, благодаря, г-це. Женен съм.
Сигурен ли си? -Само ще си допия питието и се прибирам
при жена ми.
Боже! Това е Джейк!
Какво, по дяволите, правиш? -Тук сме за безплатните питиета, ето какво.
Лорън?! -Не искаме спорове. Ти каза всеки,
който носи рокля. -Всеки мъж, който е достатъчно луд
да носи рокля, се нуждае от питие. -Уиски-чисто.
За мен двойно. -Ето ти бутилката.
Ей сега се връщам. -Чакай, къде отиваш?
Естествени нужди.
Никой да не мърда!
Горе ръцете!
Давай парите!
Сега съберете всички пари и бижута!
Направи го!
Дай си портмонето.
Добре, вземи го.
Големи грозотии имате в този град.
Стойте на място докато изчезнем.
Ами ако ни преследват? -Ще вземем заложник.
Да вземем тази.
Какво стана? -Обраха ни.
Някой пострада ли? -Откраднаха ми портмонето.
Съжалявам, че са те обрали, но да ти кажа честно, изглеждаш очарователно тази вечер.
Махнете се от пътя ми.
Работих до късно и видях, че свети.
Пишех едни неща. -Добре, че не отидохме на дамската вечер.
Кръчмата е била обрана. -Някой пострадал ли е?
Изглежда само нечия гордост.
Това е интересна история за вестника. -Ще говоря с всички утре.
Тревожа се за теб, Дороти. -Не ми се говори за това.
Особено след като разбрах, че майка ти е имала подобен проблем.
Майка ми?
Откъде знаеш за майка ми? -Лорън ми каза.
Говорила си с Лорън за мен? -Само му зададох няколко въпроса.
Микаела, нямаш право да го правиш. -Само защото държа на теб.
Това беше лично. Това не беше между теб и мен, а между лекар и пациент.
Дороти, знам, че си разстроена, но трябва да го приемеш.
Преувеличаваш, както винаги. Тази малка бучка ще изчезне.
Също като другите. -Ами ако не стане така?
Може и да не е само малка бучка.
Може да е рак. -Това е нелепо.
Дороти, моля те...
Не можеш да откриеш каквото търсиш?
Не пише много, а това което пише е противоречиво.
Относно пациента, за когото се тревожеше снощи ли?
И днес все така се тревожа. Информацията за тази болест
е много оскъдна. -Нова ли е?
Не. Има я от доста време. -Тогава защо няма информация?
Мисля, че причината е, че това е женско заболяване.
Повечето лекари са мъже. Може би мислят, че не заслужава внимание.
Има куп теми за рак на черния дроб, на стомаха, но за рак на гърдата..
Мисля, че част от причината е, че жените не се оплакват.
Толкова е лично, че се срамуват. Страдат мълчаливо.
Разбирам защо си толкова разстроена. -Как да препоръчам лечение и вероятно
тежка операция, когато не съм наясно по въпроса.
Не може винаги да знаеш всичко. -Да, но когато не знам, разчитам на
някой, който знае. Лекарите, които са описали случаите, изследванията.
Какво да правя, Съли? -Трябва да кажеш истината.
Да кажеш, че не знаеш. -Но не искам да казвам на пациент,
че не знам. Искам да мога да кажа- от това си болен и така го лекуваме.
Но този път не можеш. -Въпреки, че няма информация,
все пак трябва да направя медицинска преценка, да взема становище.
Вслушай се в себе си и вземи становище.
Намерихте ли тези разбойници? -Следата на изток се оказа заблуда.
Загубихме им дирите. -Какво искаш да кажеш?
Искам си парите. -Да беше дошъл да ги търсиш!
Малко помощ щеше добре да ми дойде. Къде ти е приятелката Джейк?
Някъде се е напил ли? -Не съм му бавачка.
И все пак си искам парите! -Отпиши ги, Лорън. Тези отдавна са офейкали.
Аз ти казвам да я убием. -Но тя е жена.
Да, но вече не ни е нужна. Само ще ни забави. Да я застреляме.
Никога не сме убивали преди. Все пак е жена.
Никой няма да разбере. Ще я застреляме и ще я погребем в гората.
Стига, Карл. Не може ли просто да я пуснем?
Тя знае как изглеждаме. Може да каже на хората.
Няма да кажете нищо, нали г-жо?
Виж я само. Жал ми е за нея.
Много си мекушав, братко. Винаги си бил.
Виж колко е жалка.
Е...не е красавица.
Добре. Ще я задържим при нас засега.
Как се казвате, г-жо?
Дже..Джейн. Джейн Сликър.
Добро утро, клас.
Настанете се. Ще започнем с теста по математика. Първата задача е
да се намери периметъра на този квадрат.
Дороти, виждала ли си Джейк тази сутрин? -Не.
Странно. Бръснарницата му е затворена. Вероятно пак е на някой негов запой.
Сигурен ли си? -Последният път като го видях, излезе от
кръчмата с бутилка уиски. Мислиш ли, че някога ще се промени?
Ако е така, само се заблуждаваш. -Само защото се съгласих и двамата
да ме ухажвате, не е нужно да го одумваш.
Не ми се ядосвай, че ти казвам истината. -Не съм ти ядосана за това.
А защо? -Говорил си с Микаела за мен.
Говорихме за кашлицата ти. -Не се преструвай, че не знаеш за
бучката, Лорън Брей! -Бучка?!
Тя просто си прави прибързани изводи, защото и майка ми е имала.
Имаш бучка? -Нищо ми няма.
Дороти...майка ти..тя умря. Не можеш да рискуваш. Това е сериозно.
Трябва да послушаш д-р Майк. Да разбереш какво мисли тя.
Обещай ми, че ще отидеш при нея.
Иди да донесеш още дърва за огъня.
Добре, Карл. -Използва името ми пред нея, идиот такъв!
Май ти е топло. -Не, не, добре съм.
Дай да махнем тази шапка, за да ти е по-удобно.
Не мога. Не мога да стоя така на вятъра. Много е остър, а кожата ми е нежна.
Е..имаш ли съпруг? -Не.
Така си и мислех. Момиче като теб едва ли има много ухажори.
Едва ли има много високи като теб.
Но аз харесвам жени с едър кокал. Някога имах едно момиче.
Яка като бик. Взимаше подкови и ги огъваше в различни форми.
Направи ми едно сърце. Това беше много романтично.
Ти какво обичаш да правиш? -Да разговарям.
Да разговаряш?
За какво? -За всичко - за времето, за железницата,
за президентските избори. -Какви президентски избори?
Дороти? -Обещах на Лорън поне да говоря с теб.
Радвам се, че го направи.
И така...ти мислиш, че може да е рак. -Няма начин да разберем, Дороти.
Само знаем, че някои тумори са злокачествени. Това значи, че нарастват.
А други са доброкачествени. Изглежда са безобидни.
Как се лекува? -Отстраняваме ги хирургично, за най-сигурно.
Но това значи да приемем най-лошото. -Иска ми се да можех да погледна
вътре в теб, но не мога. Трябва да да приемем най-лошото. Да приложим
най-драстичните мерки. -Във всички случаи?!
Проучих широко въпроса. Истината е, че някои лекари проучват
обсоятелствата, а други го прилагат във всеки случай.
А ти какво мислиш? -Аз мисля, че след като има два вида
тумори - ако го извадим и е от безобидния вид, тогава това е добре,
но ако го извадим и е от опасния вид, твърде вероятно е да сме спасили живота ти.
Твърде вероятно? -За съжаление няма гаранции. В някои случаи
болестта се повтаря, без значение колко добре е направена ампутацията.
Ампутация?! -Отстраняваме бучката заедно с гърдата.
Гърдата ми? -Процентните прочвания сочат,
без операция жените живеят 2 години, със операция живеят 4 години.
Аз не съм процент, аз съм човек. Не съм някои случай от учебник,
а седя тук срещу теб. И ти ми казваш, че ще ми отрежеш гърдата?!
Знам, че ти звучи крайно, но поне ще удължи живота ти.
Мога да живея като пълноценна жена 2 години и две години допълнително
цялата накълцана? -Две години са си две години.
А и някои жени живеят така до края на реалния си живот. Може и с теб да е така.
Не искам хората да ме гледат сякаш съм някакъв изрод.
Винаги съм се гордяла с фигурата си.
Може да сложим подплънка там. Не е нужно някой да знае.
Аз ще знам. Ще се чувствам различна. Ще се срамувам.
Няма от какво да се срамуваш. -Ще се чувствам половин жена.
И никой мъж няма да ме обича. Или да се доближи до мен.
Ще те обичат заради вътрешната ти красота.
Кърмила съм бебенцата си там.
Знам, че звучи като ужасна жертва, но цената си струва да спасим животата ти.
Какво да очаквам ако се оперирам? -Може да засегна някои нерви
и да имаш вкочаненост и ограничена подвижност в ръката. Но това е временно.
Най-вероятно ще се възтанови напълно. -Как ще изглеждам?
Гладка, като гърди на младо момиче. И белег от тук до тук.
Но дори самата операция е риск. Може да умра на операционната.
А има вероятност, дори да не се оперирам да съм добре.
Може да доживея 100 години. -Това също е възможно.
Но ако това ще те успокои, ако това се случваше на мен, щях да се оперирам.
Изобщо не ме успокоява, защото не се случва на теб, а на мен.
Моля те, Дороти. Поне го обмисли. -Ще е трудно да не го направя, Микаела.
СЛЕДВА ПРОДЪЛЖЕНИЕ...
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion