ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ЕРИКА ФЛОРЕС
ШОН ТУУВИ
Хайде, Колийн. Да вървим. Насам.
Хайде. Да си вървим.
Съли? Добро утро, Робърт И.
Добро утро. -Съли, може да говоря с теб?
От какво се нуждаеш? -По-скоро от какво не се нуждая.
Не са ми нужни повече съвети и помощ от Микаела, но тя продължава да настоява.
Познаваш я. -Понякога е голям инат.
Тя има добри намерения. Но има неща, които човек сам трябва да реши.
Съгласен съм.
Би ли поговорил с нея вместо мен? Въпреки, че има добри намерения,
предпочитам да оставя нещата така. -Ще говоря с нея.
Но аз дори не съм ти казала за какво се отнася.
Не е необходимо.
Каква двойка сте само! Ти би отишъл на край света, за да помогнеш на някого.
И въпреки това си толкова различен от нея. Никога не настояваш и не любопитстваш.
Никога не се бъркаш в нечии проблеми.
Тя мисли, че може би имам рак. Казва, че единственият сигурен начин
е операция. Ще загубя част от себе си. И не съм способна да го приема.
Можеш ли да ме разбереш? -Да.
Благодаря ти.
Какво правиш, Колийн? -Не ги искам.
Колийн.
Кажи ми какво се случи. -Момчетата от у-ще ми се подиграваха.
Разбирам.
Аз съм по-едра от всички други момичета. Чувствам се като изрод.
Просто се развиваш, това е. Момичетата растат с различно темпо.
Мразя ги.
Всяко момиче не харесва нещо в себе си.
И ти ли? -Косата ми.
Косата ти ли?! Но тя е прекрасна. -Мислех, че е прекалено права.
Бих дала всичко на света да имам къдриците на Сейди Търнър.
Тя беше толкова популярна. Всяка вечер си мокрех косата и я навивах на малки
макари, които намирах в шивашките принадлежности на майка ми. И спях така.
Събуждах се сутрин и отивах на закуска и Мардж би казала, че вероятно плъх
е свил гнездо на главата ми. -Но поне си имала къдрици.
Само за около час. Докато стигна в у-ще отново беше права като клечки.
Не мога да си те представя с къдрава коса.
И аз не бих могла да си те представя по друг начин.
Може би сега мислиш, че се развиваш прекалено бързо, но момичетата съзряват
по-бързо от момчетата. -Не и другите момичета.
Изглежда аз съм единствената. -Другите момичета ще те настигнат.
И ти ще настигнеш себе си. Някак всичко ще се уравновеси.
Но момчетата? Дори не ме поглеждат в очите вече. Гледат само едно нещо.
Не виждат мен и това, което съм.
Момчетата минават през период, в който се възхищават на определени неща
в младата дама. -Някога въщат ли се в нормалното си състояние?
Повечето от тях. Но от теб зависи да погледнат на теб като цяло.
Интелектът и душата ти. -Мислех, че Джаред се интересува от ума ми.
Но явно съм сгрешила.
Той направи ли нещо неуместно? -Опита се.
Колийн.. -Не се бой. Спрях го.
Не е там въпроса.
Трябва да говоря с преподобния и с майката на момчето.
Не, моля те. -Колийн, не може да оставим нещата така.
Само ще влошиш нещата. -Трябва да се направи нещо.
Тогава остави на мен.
Ставай и запретвай ръкави. Нали не се опитваше да избягаш?
Хубаво. Защото ти нося малък подарък. Ходих до Маниту.
Шишенце. Много е хубаво. -Не е просто шишенце.
Това е люлякова вода. Знам колко е тежко тук за една домакиня.
И е доста трудно да се почувстваш женствена. И реших, че малка капчица
зад ухото може да те освежи малко.
Много по-добре. -Благодаря.
Ела тук и помириши, братко.
Хайде помириши.
Ухае чудесно. -Нали?
Не исках да казвам нищо, но се държах незряло. Мисля, че този път беше прав.
Беше добра идея да я задържим с нас. Всъщност мисля, че може да ни е от полза.
За какво? -Например за готвене.
Копнея за малко бекон и бисквити.
Да, сър.
Ще можеш ли да ни изпържиш закуска? -Мога да опитам.
Какво искаш да кажеш? -Всъщност не мога да готвя.
Не готвиш? Каква жена си щом не готвиш? -Аз ще изпържа бекона, Карл.
Е...добре.
Исках да ти покажа тази цепнатина на панталона. Може би ще ми го зашиеш?
Аз не мога да шия.
Не можеш да готвиш, не можеш да шиеш.. Нищо чудно, че нямаш съпруг.
По дяволите, жено, какво умееш да правиш?
Мога да подстригвам.
Не ми каза, че се отнася за Дороти. -Как разбра?
Тя ми каза. -Този факт щеше ли да промени съвета
ти към мен? -Да. Дороти ти е приятелка.
Значи не трябва да препоръчвам операция защото познавам човека?
Ти ми каза да дам становище и аз го направих.
Казваш си становището, даваш й право на избор и след като тя реши,
преставаш да бъдеш лекар. -Много е вероятно да избира смъртта, Съли.
Осъзнаваш ли това? -И все пак изборът е нейн.
Мислиш ли, че ми е лесно? Мислиш ли, че искам да говоря с най-добрата си
приятелка сякаш е чужд човек? Много бих искала да й кажа,
че всичко ще се оправи, но не мога да си позволя този лукс.
Някой трябва да съобщи лошата вест. Някой трябва да се бори заедно с нея.
Дороти не иска да се бори. Примирила се е.
Но аз не искам да се примирява. Искам тя да живее.
Дороти, обмисли ли разговора ни? -Да.
Отговорът ми е "не". -Тогава има голяма вероятност да умреш.
Ако ми е дошло времето, готова съм. Не се страхувам.
Отговорът ми е "не". -Не мога да приема...
Казах не, Микаела.
Дороти..
Дороти.
Лорън?
Посред нощ е. -Взех решение.
Ще продам магазина. -Какво?!
Сутринта ще телеграфирам на онзи от железницата, който го искаше преди.
И ще приема най-добрата цена. -Какво те накара да решиш подобно нещо?
Искам да те отведа надалеч. Искам да взема тези пари и да се качим на влака.
Само ти и аз. И да пътуваме чак до Ню Йорк. Ще те заведа в един от онези
модни магазини, за които все четеш в списанията. И ще ти купя най-скъпата
рокля, която имат и едни обувки с високи токчета, които да й отиват.
Искам да те кача в карета, която да ни закара пред входа на "Ню Йорк Таймс",
за да видиш най-голямия вестник в света. -О, Лорън..
Да не си посмяла да спориш с мен. -Иска ми се да можех да тръгна.
Но не мога. -Моля те. Не е задължително да бъде
Ню Йорк. Само кажи какво искаш. -Не мога да продължа да живея
сякаш ми остава съвсем малко живот. Трябва да живея сякаш имам
всичкото време на света. Не искам да правя нещо специално. Просто искам
да правя нещата, които винаги съм правила. Пък каквото ще да става.
Това е единственият начин да се справя.
Хайде, връщай се в леглото. Да поспиш.
Реших, че може да си жадна. -Благодаря.
Искам да се извиня заради брат ми. Надявам се, че не ви е уплашил.
Той не е толкова лош. Поне не беше. Всичко започна на шега.
Свършихме някои неща, направихме малко лесни пари. Аз тръгнах с него
само защото е по-големия ми брат. Винаги е бил по-умен от мен.
Реших, че знае какво прави. Но после започна да иска да грабим
все повече и повече. Рискуваме много. А сега говореше и за убийство.
Аз не искам да убивам никого. Но той твърди, че трябва да сме заедно,
защото сме семейство. Но ако започне да убива, не мога да остана с него.
Днес може да вали, но утре слънцето ще грее.
Хайде, изчезвай оттук. Върви.
Върви. Ти си добра жена, не искам да ти се случи нещо лошо.
Ще се прибираш ли или ще прекараш нощта тук?
Не знам какво правя.
Седя тук заобиколена от книгите си, лекарства и инструменти, всичко което
е важно за мен, всичко, което съм аз. Понякога ми се иска да зарежа всичко.
Прав си, Съли. Искам да съм просто Микаела, приятелката на Дороти.
Искам да плачем заедно и да й кажа колко е ужасно всичко това.
Искам да й държа ръката и да й помогна да преживее това.
Все още можеш да го направиш.
Не...трябва да остана, да намеря отговор..
Микаела..
Дороти, идваш ли на неделния пикник? -Не. Ще остана тук да напиша някои неща.
Отивай без мен. -Ще ни липсваш.
Къде отиваш? -Веднага се връщам.
Искам да говоря с теб. -За какво?
Ела.
Какво искаш? -Искам да ме погледнеш.
Какво? -Погледни ме.
Погледни ме! -Какво ти става? Полудя ли?
Не съм луда. Аз съм умна, мила и забавна. И обичам училището и учението.
Имам двама чудесни братя и най-добрата майка на света. И мечтая един ден
да стана лекар. Но ти никога няма да разбереш всичко това.
Не и по пътя, по който вървиш. Но всичко е наред.
Защото ако не ти пука за тези неща, тогава мога да мина и без теб.
Само ми е мъчно, защото мислех, че си мил. Харесах те.
Исках да сме приятели.
Чакай..
Искам да сме приятели.
Може би когато порастнеш.
Моля те..
Тогава трябва за започнем от начало.
Колийн Купър. -Джаред Макалистър.
Добро утро, Дороти. Радвам се, че се присъедини към нас в този чудесен ден.
Не е ли прекрасно небето? -Да, красиво е.
Дороти? Дороти. Трябва да опиташ сайдера ми. Дали е много сладък?
Ето. Опитай.
Не е ли най-хубавият сайдер, който си пила?
Мисля, че е така, Грейс.
Изглеждате чудесно днес, г-це Дороти. Косата ви блести прекрасно на слънцето.
Благодаря ти, Робърт И.
Г-це Дороти, вижте какво открих.
Желъди.
Съли каза да посадя един, за да стане голям дъб, като този тук.
Никой от нас няма да доживее да го види толкова голям, Брайън.
Този дъб е на 100 години.
Г-ца Дороти каза, че няма смисъл да го посадя. Тя каза, че никой от нас
няма да го види толкова голям.
Трябва да го посадиш, Брайън. Защото до следващата година ще бъде
до коленете ти, а на следващата година ще бъде по-висок от теб.
И докато стане време да излизаш на срещи, ще можеш да заведеш някоя дама
на пикник под него. После, когато имаш деца, те могат да си направят къщичка там.
А някой ден ще можеш да кажеш на внуците си как си го посадил.
Когато това дърво стане на 100 години, няма значение, че не си тук да го видиш.
Важен е днешния ден.
Днес държиш сто години в ръката си.
Съли, ще ми помогнеш ли?
Избра ли си място? -Мислех да е ей там до потока.
Дороти, искам да ти кажа нещо.
Искам да знаеш, че първо съм ти приятелка. И каквото и да решиш,
ще те подкрепя. Настоявах само защото....може би е егоистично
от моя страна, но те обичам Дороти и не искам да те изгубя.
Микаела, времето важно ли е за операцията?
Имам основания да смятам, че всяка минута е от значение.
Тогава да го направим. Сега. -Сега ли?!
Да. Сега.
Безпокоя се за г-ца Дороти. -Тя ще се оправи, Брайън.
Мама каза, че тя много се страхува от операцията.
Не знам...не мисля, че е операцията. Тя вярва на д-р Майк.
Тогава каква е причината? -Мисля, че се страхува, че вече няма
да е красива.
Мисля, че тя е най-красива в града след мама.
Непременно й кажи като се събуди.
Лорън..
Обичам тази жена. Винаги съм я обичал.
За мен винаги ще е така красива, както в деня в който я видях за пръв път.
Тя трябва да го знае. -Така ще стане. Ще го види в очите ти.
Лорън..ако искаш ела да поседиш при нея.
Благодаря ти, че беше тук днес, Колийн. Беше ми трудно да го направя.
Помогна ми, че беше до мен.
Знам, че и за теб е било трудно. -Не е това.
Мисля си, че бях такава егоистка. Цяла седмица се тревожа за моите проблеми,
а виж какво трябваше да преживее г-ца Дороти.
Не е нужно да се сравняваш с нея.
Не е нужно да се сравняваш с никого. Това което чувстваш, не е грешно или
незначително. -Безсилна съм. Иска ми се да можех
да направя нещо за нея. -Можеш.
Просто бъди до нея. Това е по-важно от всичко.
Лорън...
Тук съм.
Джейк? -Какво става тук?
Оперираха г-ца Дороти. -Каква операция?
Някакъв тумор. Д-р Майк трябваше да го извади.
Дороти... -Тя си почива, Джейк.
Няма проблем.
Аз...не знаех. Не знаех, че са те оперирали.
Как би могъл? Ти не беше тук.
Знам какво си мислиш. -Че си бил някъде пиян?
Защо бих си го помислила? Само защото целия град мисли така ли?
Имат право, защото съм го правил преди. -Не и аз.
Не съм го направил Дороти. Нека целия град си мисли това, но искам ти да
знаеш истината.
Бях отвлечен от престъпници.
Е...това поне е оригинално. -Наистина е така.
Онези, които обраха кръчмата. Знам, че звучи налудничаво.
Не е нужно да ми вярваш. Дойдох да ти кажа...
Съжалявам, Дороти. Съжалявам, че не бях тук, когато имаше нужда от мен.
Знаеш ли какво ми се случи? -Имала си тумор и д-р Майк го е извадила.
Туморът беше в гърдата ми. Не можеше да се спаси.
Дороти...
Това ще промени ли чувствата ти към мен, Джейк?
Разбира се, че не.
Ще изглеждаш чудесно.
Казах на Микаела, че не се страхувам да умра, но не беше така.
Толкова се страхувах.
Днес може да вали, но утре слънцето ще грее.
Джейк, къде беше три дни? -Няма да ми повярваш, ако ти кажа.
Случилото се с Дороти е ужасно. -Е..поне е жива. Само това е важно.
Но това вече не тя, тя..нали знаеш. -Не, не знам.
Вече не е нормална.
Хайде, Лорън. Не ми казвай, че не мислиш за това.
Просто трябва малко време, за да свикнем. -Не знам дали ще мога да свикна.
Непрекъснато мисля за това. -Не си й го казал, нали?
Разбира се, че не. -А какво й каза?
Казах й, че ще изглежда чудесно.
Значи си лъжец.
Исках да я пощадя. -Искал си да пощадиш себе си.
Трябваше да нараня чувствата й ли? Какво трябваше да й кажа?
Няма значение какво си й казал, след като не го мислиш.
Трябва да я оставиш, да се откажеш от ухажването.
Може да не съм готов за това.
Тя трябва да знае, че не може да разчита на теб.
Искам да може да разчита на мен, но аз просто..
Това не е достатъчно. Тя заслужава повече.
Хубаво. Върви да й кажеш. Давай, Лорън. Кажи й какъв лицемер съм.
Тогава тя ще е само твоя. -Може би ще го направя.
Дороти...
Видя ли Джейк долу? -Да.
Какво ти каза? Каза ли нещо? -Той каза..каза,че..
Изглеждаш красива. -Наистина ли го каза?
Да, точно това каза.
Ей, бръснарю.. -Затворено е.
Добре, но търся някого. Една жена. Казва се Джейн.
Доста е висока, с къдрици и ухае на люляк.
Не познавам никоя Джейн.
Е...все някой я познава. Ще я открия. Извинете, че ви притесних.
Изглеждаш ми познат... -Не ви познавам, г-не.
Определено ми изглеждаш познат.
Това е странно. Аз пък си мислех, че той ми е познат.
Чакай малко.. -Той ми е приятел, Ханк. От Сода Спрингс.
Може би си го видял с мен в кръчмата. Всъщност точно щях да го бръсна.
Ела по-късно.
Не знам защо постъпихте така, г-не. Но ще се възползвам от бръсненето.
Не съм много по жените, но тази наистина си заслужава.
Г-це Дороти? -О, Колийн..
Не исках да ви безпокоя. -Всичко е наред.
Донесох ви това. Само исках да знаете, че мисля за вас.
Багодаря. Толкова си хубава.
Ако имате нужда от нещо, какво и да е, само ми кажете.
Защото бих направила всичко за вас. -Благодаря ти.
Оценявам го. Наистина. -Време е да сменим превръзката.
Може да си затвориш очите или да гледаш настрани.
Не, искам да видя. Искам да се видя. Нуждая се от това.
Дороти, съветвам те да не го правиш. -Микаела...
Може би след няколко седмици, когато е заздравяло.
Всички ме уверяват, че изглеждам чудесно. Така, че остана само
един човек, който трябва да го повярва. Аз.
Сега искам огледало и уединение.
Като твой лекар уважавам желанията ти.
Но като твоя приятелка, няма да те оставя сама.
Знам какво си мислиш. И отговорът е "да".
Винаги ще те обичам, без значение какво ще се случи.
За мен винаги ще си така красива, както в деня в който те видях за пръв път.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion