Торакален прешлен. -Точно така. Продължавай.
Шиен прешлен.
Раменна кост.
Ключица? -Не, Колийн. Ключицата е тук.
Опитай отново.
Започва с...
Гръдна кост?
Не, не. Просто налучкваш. Това е скапула.
Никога няма да го разбера. Не мога дори имената да им запомня.
Не. Ще станеш отличен лекар, Колийн. Имаш всички качества,
на които един лекар не може да бъде научен.
Начинът по който изслушваш хората. Как им помагаш да се почувстват по-добре.
И имаш най-преданото сърце. Останалото ще стане с времето.
Наистина ли мислиш така? -Убедена съм.
Но първо трябва да си по-търпелива.
Нормално е да правиш грешки.
Д-р Майк?
Какво има, Хорас? -От Бостън е.
Подреждах и го намерих между пакетите. Вероятно е било там цяла седмица.
Надявам се, че не са лоши новини.
Не, всичко е наред. Благодаря ти.
Изглеждаш уморен, Хорас. Спиш ли добре?
Отнася се за Майра. Изобщо не може да спи. Предполагам, че й тежи.
Това е обичайно, но ще я прегледам.
Д-р Майк? Това конят на Съли.
Съли там ли е?
Съли!
Добре ли си? Какво се случи?
Конят се подплаши и паднах от него.
Робърт И, ще ми донесеш ли патериците от клиниката?
Добре, че Дилижансът е бил там. -Сам ги накара да спрат.
Взехме и коня. -Сам ли?
Който и да е той, искам да му благодаря.
Благодаря.
Панталони, господа.
Не се притеснявайте. Просто подобрение на вашите.
Удобни са, нали? -Да, като изключим факта, че сте жена.
Поздравления.
Гледайте да не глътнете някоя муха.
Хей, красавецо, би ли свалил зелената чанта?
И дрехите й също.
Надявам се, че не възнамерявате да се разхождате из града в този вид.
Всяка революция първоначално е била идея само на един човек.
В този случай - на жена.
Не мисля, че Ралф Уолдо ще бъде против силната конкуренция. А вие?
Д-р Майк, това е Сам Линдзи. -Само враговете ми ме наричат Саманта.
Много ми е приятно да се запознаем. -Жена лекар? Вече ми харесва в Колорадо.
Мисля, че трябва да отидем в клиниката. -Мога и сам.
Със сигурност, каубой.
Скоро се връщам за чантата си.
Онзи дългокосия с брадата е голям хубавец, нали?
Коя, по дяволите, е Ралф Уолдо? -Вероятно още някоя дръзка жена от Бостън.
Супер. Сега си имаме две оттам.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ДЖЕСИКА БОУМАН
ШОН ТУВИ
Какво се е случило, Съли? -Нищо. Добре съм.
Колийн, трябва ми лед. -Веднага ще донеса.
Ще трябва да го държиш повдигнат известно време, за да спадне отока.
Трябва да прегледаш ръката на Сам. Поряза се докато хващаше коня ми.
Само се ожулих.
Опитай се натиснеш към мен.
Сам е учителка от Вермонт. -Това обяснява Емерсон.
Познавате работата му? -На Ралф Уолдо?
Когато бях малка баща ми ме влачеше насила на всичките му изяви в Бостън.
Нямах представа, че ще ми въздейства така. "...И в теб дреме непокътнат разум,
от теб зависи да узнаеш всичко,от теб зависи да приемеш предизвикателството.."
Майка ти не идваше ли? -Майка ми никога не е смятала
неподчинението за добродетел.
Има ли нещо? -Не.
Стъпалото не е счупено, само е лошо изкълчено.
Поправих ги. Като нови са. -Благодаря ти, Робърт И.
Искам да те запозная с ...
Добър ден, Хорас. -Грейс...
знам, че чакаш писмо от онзи дом за сираци. Не дойде с Дилижанса.
Не се ли взимат деца оттам? -Това е един от начините.
Много съжалявам, Грейс. -Няма за какво да съжаляваш.
Ти си имаш семейство.
Няма по-красива гледка от тази на жена, очакваща дете.
Това е правилното развитие на живота. Първото ви ли е?
Надявам се, че не си нервна.
Иска ми се по-бързо да се роди.
О, миличка..
С божията помощ, това дете ще те дразни и ще обърква живота ти до сетния ти час.
Времето, през което е в теб е само миг, наслаждавай се на чудото, докато е там, дете.
Не, благодаря.
Имате ли деца? -Не.
Преподавах в училище 40 години.
Всяко дете беше истинска болка в задника.
И всяко дете беше най-голямата радост в живота ми.
Трябва да се прибирам. Благодаря за визитата.
Аз ти благодаря. Затова, че правиш света какъвто трябва да бъде.
Как си, Майра? -Чудесно.
Ще се видим по-късно. -Добре.
Тръгна си преди да прегледам драскотината.
Как те наричат враговете ти? -След 4 момичета, баща ми очаквал син.
Микаела е компромисното решение. Всъщност мисля, че името е хубаво.
Но баща ми ме наричаше Майк, така че го приемам.
Тряба да го почистя добре. Не е дълбоко. Но много кърви.
Как е ухажорът ти? -Съли ли? Добре е.
Толкова ли е очевидно?
Аз съм стара, но не съм сляпа. -Не спомена къде си отседнала.
На гости на семейството си ли сте?
Ако ми предлагаш гостоприемството си,приемам.
Какво куче беше той? -Като всички останали.
Но Бернард, влизаше на пръсти в езерото без да прави вълни.
Точно като шайените. И преди да успеете да кажете Мисисипи, успяваше да накара
всички пъстърви да скачат по брега.
Знаеш ли, че имаме най-хубавия поток с пъстърва в района?
Може да те заведем за риба утре. След училище.
О, скъпо момче, защо, за бога, ще искам да ходя за риба утре?
Може всички да отидем за риба тази вечер. -Тази вечер ли?
Няма нищо по-хубаво от настоящия момент. -Можеш да уловиш риба в тъмното?
Не мислиш ли, че пъстървата ще си направи нощна разходка за червеи?
Може ли, мамо? Моля те. -Късно е, а и сте на училище.
Е, прохладата ще помогне на стъпалото ти.
Добре, но само този път.
След като си свършите задълженията.
Ще приготвя каруцата. -Ще ти помогна.
Дикенс, Молиер,.. -Това са любимите на баща ми.
Майка ми ги изпрати на децата. -Трябва да е забележителна жена.
Да отгледа толкова силна, независима и способна дъщеря.
Всъщност изобщо не си приличаме. Приличам повече на баща си.
Наистина ли? Значи си бунтар?
Ето я. Вижте тази риба.
Получи се, Брайън.
Не бих могла да се справя толкова добре.
Никога не е правила това. -Ще ми кажеш ли какво те притеснява?
Получих писмо от майка ми. Тя организира благотворителна изложба на цветя
всяка пролет. Съвпада със сватбата ни.
Изобщо не ми е хрумвало, че майка ми няма да дойде.
Мислех, че се разбираме по-добре след последната ни среща.
А накрая...
Тя смята, че трябва да отидем в Бостън и да направим голяма тържествена сватба.
А ти какво мислиш?
Мисля, че тя никога няма да приеме чувствата ми към теб, животът ми тук.
Пригответе се краченца, защото идвам.
Идвате ли?
Хайде! Предизвиквам ви!
Не би посмяла.
Само гледай.
Радвам се, че ни убеди да дойдем. -Мисля, че си жена, която сама решава.
Била ли си някога на планински връх? -В какъв смисъл?
Издигаш се, изкачваш се по пътя нагоре, дробовете ти се отварят, опитвайки се
да използват всяка фибра от организма ти само за да продължиш напред.
И накрая, достигайки колкото можеш по-нависоко, да целунеш небето.
Ти правила ли си го?
Изкачвала съм върхове на Изток.
Мънички в сравнение с тези тук.
Какво беше чувството на върха? -Необикновено. Спокойно.
Едновременно незначително и специално. Усещаш, че наистина принадлежиш на земята.
Звучи прекрасно. -Нищо не те кара да се чувстваш така жив.
С изключение на влюбването.
Възнамеряваш ли да се омъжиш за него?
Да, сгодени сме. -Хубаво.
Странно е, сякаш виждаш през мен. Вече знаеш всичките ми тайни.
А аз знам толкова малко за теб. -Какво искаш да знаеш?
Защо дойде тук?
Дойдох да видя планината ви.
Ще изкача Пайкс Пийк.
Но първо ще хвана една риба.
Какво правиш? -Не се притеснявай. Ще се справя.
Може ли да ти помогна?
Разбира се.
Ще покажа училището на Сам. Виждал ли си я? -Видях я на път за града по изгрев слънце.
Каза, че имала работа.
Каза ли ти за плана си? -Да.
Някой успявал ли е да го изкачи? -Няколко човека.
Последният път беше преди десетина години. Един мъж и една жена.
Тя успя ли? -Да. Но беше на 20 години.
Трябва да отида с нея. -Какво?
Искам да видя върха. -Можеш да го видиш оттук.
Трябваше да се сетя. Веднага щом кракът ми се оправи, ще те заведа.
Не си поканен. -Ти също.
Това е различно.
Не си поканена. -Вярно е, че нямам много опит,
но съм силна. -Само ще ме забавиш.
Със сигурност няма да успееш сама.
Наех го в Денвър. Пристигна сутринта. Уолтър е малко неугледен, но знае пътя.
Сигурна ли си, че може да му се довериш? -Планирам да се съчетая с природата, не с плътта.
Освен това, всеки глупак може да види, че съм прекалено млада за него.
Майра, скъпа.
Спри да се тревожиш, Хорас. Бременна съм, не болна.
Но аз можех да свърша това. -Аз също.
Д-р Майк каза, че е полезно за мен. Каза, че е добре и за мен, и за бебето.
Представяш ли си, че създадохме живот? Истинско чудо е.
Искам да изпратя писмо. -Разбира се. Ей сега.
Как си, Грейс? -Добре съм.
Мислех да дойда да си купя от сайдера ти. -Ще те чакам с нетърпение.
Зимата в долината Форт била важна по много причини. Кой ще каже защо?
Имало 10 хиляди, не 11 хиляди войници лагеруващи в долината.
Било студено. Изключително студено. -Студено ли?
Все едно да кажеш, че Роки Маунтин са дребни камъчета.
Извинете, но аз не... -Било толкова студено, че носът ти можел да
измръзне и да се откъсне. Вашингтон имал голями неприятности.
Нямало храна, мъже дезертирали, и всеки ден умирали толкова хора,
колкото има в тази класна стая. Ти как би постъпил?
Ще заспиш в снега мислейки, че си загубил войната или ще се прибереш вкъщи
за топла вечеря в леглото?
Ами...ще се прибера у дома. -Точно така. Също като стария Джордж.
Той знаел, че вярата на хората намалява, и това което направили онази зима...
Трябваше да я видиш, как всичко оживя. Мислех, че никога няма да я пуснат.
Мисля, че точно така трябва да се учи. -Ще предложа да задържим Сам за наша учителка.
Не избързваш ли малко? -Мислех, че я харесваш.
Така е.
Но мисля, че очакваш прекалено много от някой да направи това.
Сам не е кой да е. Имам чувството, сякаш винаги е била тук.
Това се отнася за теб. Не съм забелязал другите да са така отзивчиви с нея.
Ще стане. И с мен не бяха отзивчиви.
Но аз бях. Смятах, че си много мила. -Знаеш ли какво ми каза Сам?
Каза, че гледайки ни заедно, сякаш вижда огнен пламък.
Това хубаво ли е?
Стига огънят да не изгасне. Но ако го поддържаш, ако се грижиш за него,
ако го храниш, ще се разраства, ще блести още по-ярко.
Сам е мъдра жена.
Мислех си колко силно искам да се оженя за теб, че няма значение къде ще стане това.
Ако искаш ще отидем в Бостън и там ще се оженим.
Животът ми сега е тук с теб и децата.
Искам да се оженим тук у дома.
Не съм дошла чак дотук, за да спя на закрито. Седни.
На кого пишеш? -На моите ученици.
Разказвам им за теб. Трябва да знаят за жени като теб, за да се окуражават.
Жени, които са направили труден избор в живота си.
Никой не ме приемаше сериозно в Бостън. Дойдох тук по необходимост.
Децата и Съли влязоха в живота ми доста неочаквано.
Понякога получаваме най-много от неочакваното. Получаваме уроци.
Дори от болезнени майчини писма. -Съли ти е казал.
Изглежда само се нараняваме взаимно.
Това не случва, ако не те е грижа за този човек.
А ти и твоето семейство? -Те са моето семейство.
Ще ги пуснеш ли вместо мен? Ще тръгна преди изгрев слънце.
Притесняваш ли се? -За изкачването?
Ни най-малко.
Очаквам този момент цял живот.
Не си разстроена, че не те взимам, нали? -Не и ако ми обещаеш да ми опишеш
какво е чувството на върха.
Имам ясното чувство, че един ден сама ще разбереш.
И когато това се случи, искам да вземеш това с теб.
Няма по-хубаво четиво от Емерсон на планински връх.
Нали ще внимаваш?
Никога не съм смятала, че предпазливостта трябва да е приоритет в живота.
Нито пък ти.
Мислиш ли ще иска пак да преподава? -Не виждам защо не.
Сам изглежда здрава като бик.
Не познавам много 70 годишни жени готови да изкачват планини.
Странно е как те кара да се гордееш. -Съгласна съм.
Остава още един месец и всичко изглежда добре. Мисля, че раждането ще е нормално.
Не мога да повярвам, че това се случва.
Дори не съм си и мечтала да имам бебе. Не и по този начин.
Чувствам се такава късметлийка. -Заслужаваш всичко това.
Майра, операцията, която претърпя, не би трябвало да се отрази на раждането.
Избий си тези мисли от ума.
Добре дошъл.
Микаела!
Какво се е случило? -Не знам.
Какво правите тук? Къде е Сам Линдзи?
Кой знае. -Какво?!
Каза ми да й покажа пътя и ме разкара. Предполагам, че сега е в планината.
Искате да кажете, че сте я изоставили? -Г-жо, имаме една поговорка за жени като нея:
Някоя дъска й хлопа.
Уиски? -Разбира се.
Тя е някъде там, съвсем сама.
Потеря? -Да, и смятам, че Джейк като кмет
трябва да организира нещата. -Някой иска ли да рискува живота си,
за да спаси тази стара глупачка? -Не е глупава.
Напротив. -Важното е, че Сам е някъде там сама.
Бих тръгнал, д-р Майк, но не мога да оставя Майра.
Разбирам те, но има много хора, които нямат съпруги.
Проблема е, че такива хора си мислят, че животът ни тук е лесен.
И обикновено получават това, което заслужават.
Тя ще се справи. -Да, тя е яка старица.
Ще ви дам 5 долара, ако ме заведете до мястото, където оставихте Сам.
Сключихме сделка. -Ще ви чакам при конюшнята след час.
И искам да сте трезвен.
Микаела.
Може би трябва да премислиш. -Ще ми донесеш ли храна и сушено месо
в клиниката? -Ами ако иска да е сама?
Може би е ранена.
Ще ти донеса храната.
Предполагам, че не мога да те разубедя.
Каза ми, че една жена е успяла да го изкачи. -Една! И е била с мъж.
Има много неща в изкачването, за които изобщо нищо не знаеш.
Ще останеш ли с децата, моля те?
Благодаря.
Изглежда все пак ще си постигнеш своето.
Сигурна ли си?
Сам е специална дама, но признай, че е малко откачена.
Сам Линдзи е един от най-разумните хора, които съм срещала.
Тогава какво прави сама на Пайкс Пийк?
Не очаквам да разбереш.
Съли ще ти помогне за Брайън и Колийн. Ще се върна възможно най-бързо.
Вземи го.
Пушката е много тежка. -Няма да нося оръжие.
Трябва да вземеш нещо.
Или го взимаш, или идвам с теб.
Тук ли е? -Минавате на юг и нагоре.
Вървете покрай дърветата колкото може по-бързо. Тя би постъпила така.
Върнете коня ми невредим при Робърт И. -Конят ви ще се върне невредим.
Седни където искаш. -Грейс, не съм дошла да ям, а да поговорим.
Клиентите ме чакат.
Хорас!
Хайде, дръж се. Всичко ще бъде наред.
Защо й трябваше да тръгва сега?
Всичко ще е наред. Колийн знае какво да прави.
Ако не искаш да останеш, ще те разбера. -Спокойно сега. Оставам тук.
Къде е д-р Майк?
Няма я. Ще трябва сама да се справиш.
Не мога. Нещата може да се объркат, Съли. -Нищо няма да се случи.
Гледала си Шарлот да изражда бебета. И си помагала на д-р Майк, нали?
Ще се справиш. Сигурен съм, че можеш.
Най-добре влез вътре.
Сам?
Добре ли си, Сам?
Какво правиш тук?!
Присних се, когато... -Нямаш право!
Как смееш да ме следваш.
Честно казано, мислех те за по-умна. Мислех, че най-вече ти ще уважиш волята ми.
Уважение? Ами истината?
Излъга ме за водача. Мислех, че си в безопасност.
Не съм длъжна да ти давам обяснения! -Но ти си ми приятелка.
Притесних се за теб. -Събирай си нещата! Няма да останеш!
Не си собственик на планината. Мога да ходя където си искам.
Тръгваш си! -Оставам!
Боже! По-упорита си отколкото си мислех.
Температурата пада много бързо тук. Дошла си с тези леки дрехи.
Трепериш. -Винаги треперя...
Когато съм ядосана.
Това значи ли, че мога да остана с теб? -Ако това искаш.
Мислех, че ще има повече борба. -Не си насилвай късмета.
Никога.
Справяш се добре, Майра. -Вече съм ужасно уморена.
Защо се бавят толкова? -Става бавно, Хорас.
Хайде да се разходим.
Ще отнеме цяла нощ, а може и по-дълго. Хайде. Да вървим.
Сам?
Не мога да повярвам.
Никога през живота ми не ми погаждали такъв номер...
Стой на място! -За коя се мислиш?!
Стой на място!
Зад теб. Планински лъв. -Колко близо?
Прекалено близо. Само не мърдай.
Имам пистолет. -Извади го.
Е...
Това беше вълнуващо.
Ранена ли си? -Добре съм.
Това беше преживяването на живота ми. -Какво се случи? Падна ли?
Просто ми свършиха силите. Случва се и най-добрите.
Трябваше да се сетя, че няма да се откажеш.
Дробовете ти се пълнят с течност.
Пулсът ти е ускорен. Мисля, че имаш белодробен оток.
Най-добре да се върнем, за да освободя напрежението.
Върви си, Микаела.
Не би искала да си тук. -Отокът ще те убие.
Нуждаеш се от помощта ми.
Точно от това не се нуждая. -Не мислиш трезво.
Защо не е заздравяло?
Знаеш защо, Микаела. Ти си добър лекар.
Може да са различни форми на... -Рак.
Левкемия, за да сме точни.
Сигурна ли си?
Срещнах се с прекалено много лекари,Микаела. За жалост, никой не бе така очарователен.
Да си тегля куршума беше прекалено драматично дори и за мен.
А да карам приятелите си да ме гледат как гасна, беше неприемливо.
Сега знаеш моите тайни.
Избрах величествено място. Нали?
Какво правиш? -Това е лека процедура.
Ще направя лек разрез и ще пусна малко кръв, за да забави сърдечния ритъм.
Чуй ме, Микаела.
Не! Не можеш да се откажеш! -Няма да ти позволя да го направиш.
Мога да излекувам отока, все още си силна. Все още има време.
Не ме моли да го правя.
Тогава си върви. Сега. Можеш да останеш само като моя приятелка, не като лекар.
И да те оставя да умреш? -Такива са правилата.
Щях да съм по-спокоен, ако Микаела беше тук.
Наистина. -Това е най-естественото нещо на света.
Нали така?
Нещо не е наред. Трябва да вляза. -Всичко е наред. Бебето е на път.
Бебето много подрани. Тя може би умира. Трябва да съм с Майра.
Чуй ме! Майра ще бъде добре. Бебето също.
Не може ли да съм с нея само за минутка? Да проверя дали е добре.
Божествено е.
Точно каквото каза, че ще бъде.
Ти промени разбиранията ми. -Малко напаст е полезна за теб.
Как можеш да се шегуваш така? -Защото не се страхувам.
Аз се страхувам.
Смисълът на живота не е в това да живееш вечно.
А да го изживееш смислено.
Сега, когато те открих, не съм готова да те загубя.
Всичката тази тъга...
Наистина ли е заради мен?
Ще бъдеш най-добрата майка.
Нещо става. Минаха повече от 30 часа. -Д-р Майк ми е казвала как да извадя бебето.
С разрез на матката и през корема. -Искаш да кажеш да я режеш,
за да извадиш бебето? Можеш ли да...
Колийн, налага ли се да го правиш?
Никога не съм могла да разговарям с майка си по този начин.
Винаги е имало стена и несъгласие между нас.
Стените могат да бъдат съборени.
Но трябва и двете страни да го искат.
Може би сме прекалено различни.
Различията нямат нищо общо с обичта. Виж себе си и Съли.
Внимателно. По малко.
Благодаря ти.
Защо не си се омъжила? -Бях влюбена.
В един професор по литература. Карлос беше дързък и нежен.
Но имаше съпруга. Някъде в Испания.
Това шокира ли те? -Всъщност не особено.
Беше един от онези уредени бракове, в които всички са нещастни.
Затова я напусна.
С Карлос живяхме заедно в продължение на 16 чудесни, скандални години.
Обръсна всички вежди във Вермонт. Поне два пъти.
Костваше ми преподаването. Но си заслужаваше.
Какво се случи с него?
Сърцето му спря.
Планирам да го видя много скоро.
Недей да се натъжаваш заради мен.
Изживях живота си така, че този момент да е хубав.
Не съм мамила, за нищо не съжалявам.
Може би само за едно нещо.
Ще ми се да имах дъщеря като теб.
Не се отказвай, Микаела. Майка ти може да не го показва, както ти искаш,
но тя те обича. Убедена съм в това.
Ще ми липсваш.
Обещай ми, че един ден ще изкачиш върха. И хубаво ще се огледаш, заради мен.
О, Микаела, виждала ли си някога толкова много звезди?
Виж! Падаща звезда.
Видя ли я?
Хайде, Майра, ще успееш! Напъвай!
Виждам го, Майра.
Излиза, хайде по-силно.
Поздравления, Хорас.
"...Животът се движи стремглаво. Преследваме някакъв хвърчащ план,
или изпитваме страхове или власт над нас. Но ако неочаквано срещнем приятел, спираме.
Нашият плам и забързаност изглеждат доста глупаво. Мигът е най-важен
във всички възвишени връзки. Приятелят е надеждата в сърцето."
О, Сам...
"Скъпа моя Микаела,
Не бих могла да избера по-хубаво място да се сбогуваме-сред забележителните
думи на нашият приятел Ралф Уолдо. Думи на истина и вяра в себе си.
За краткият изминат път, за нежността и приятелството.
Думи, които толкова ми напомнят за теб."
Момиче е. -Благодаря ти.
"Когато откриеш това, вероятно ще си прозряла истината защо няма да се върна.
Но не искам сълзи заради смъртта ми. Природата има своя песен, Микаела.
Толкова малко от нас се вслушват в нотите й. Затова избрах място, на което бях сигурна,
че мелодията ще бъде чиста и ясна. И ще се завърна на земята,
където живота започва, където евентуално пътищата ни отново ще се кръстосат.
Знай, че стъпките ти ще оставят отпечатък, и когато това стане, ще помоля,
както ни съветва Емерсон, когато приятели се срещнат отново след известна раздяла,
както ти е известно, приятелко моя, чакам с нетърпение да чуя отново
за всички твои битки, любов, за майка ти и децата ти, и за внуците ти,
за милосърдието ти, за изпитанията ти. Надявам се да разбера, че си изживяла
всеки един ден дръзко и оставайки вярна на себе си. Ще те слушам как си обичала,
как си се смяла, и плакала, и играла, и работила. И как си посрещала всеки изгрев.
И как си благодарила за всяка една звезда в тъмното небе.
И че всичките ти моменти са така славни, като да се сбогуваш с нов приятел
или да посрещнеш стар. Толкова славни, като да изкачиш планински връх,
или като да се влюбиш..."
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion