Погледнете ястреба. - Каква красота.
Как така се рее? Съли?
Използва вятъра, улавя посоката му.
Но как? - Като разтваря крилете си.
Иска ми се да летя. - Да не решиш да си правиш гнездо.
От векове хората мечтаят да летят. - Изглежда толкова лесно.
Ще направя криле и ще пробвам. - Не мисля, че идеята е добра.
Особено предишния ти опит за летене. - Бях малък тогава, не разбирах.
А и нямах криле. - Икар е имал, нали го учихме.
Но е загинал заради слънцето. - И все пак е летял.
Това е мит, Брайън.
Може би ако направя достатъчно големи криле.
Или летателна машина. Съли, ще ми помогнеш ли?
Да построя криле? - Вероятно.
По-добре да направиш модел първо.
Ще погледнем ли книгата за летателни машини от библиотеката?
Добре. - Отивам да я взема.
Мислиш ли, че е разумно да го окуражаваш? Може да се нарани.
Няма. - Откъде знаеш?
Не може да построи такава машина. Ще опита и ще се откаже.
Защо да пробва изобщо? - За да се откаже сам.
Какво става там? - Индианци.
Съли, точно теб търсим. Спрете всички.
Какво правите? - Местим ги в нов резерват- Палмър Крийк.
Тези племена са врагове - не могат да живеят заедно.
Тогава по-добре да ги вържем. Донеси въже да им вържем ръцете.
Няма да е нужно. - Нали казахте, че ще воюват.
Казах, че не могат да живеят заедно. - Заповедта е от лейтенант Хейзън.
Къде е Хейзън? - С армията.
Нареди да се закарат всички племена в новия резерват.
А после ти командваш. - Аз ли?
Ти си индианският посредник.
Не за дълго.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ДЖЕСИКА БОУМАН
ШОН ТУВИ
Този модел има прави крила. Летял е двадесет ярда преди да...
Преди какво?
Паднал в една нива, но никой не пострадал.
Искам моят да е по-дълъг и с по-тънки крила. Тук пише,
че трябва да издържа на вятър. -Ти какво мислиш, Съли?
Крилата ми изглеждат добри, но нямаш опашка.
Още не съм я нарисувал. -Ще сложиш ли пера?
Не. -Всички птици имат пера.
Но не летят благодарение на тях. -А какво?
Много неща. Дължината на крилете, формата...
Почти съм готов. Само трябва да занеса това на Хейзън.
Съли, ще ми се да изчакаш и да премислиш. -Вече мислих.
След Уашита, толкова се тревожи за мен и Танцуващия Облак, че не си имал
време да събереш своите мисли. -Знам какво трябва да направя.
Като подадеш оставка? -Виждаш какво става.
Хвълят едни индианци в лагер с други, без да ги интересува дали се разбират,
ако искат да отидат до някъде им трябва разрешително, а аз трябва да ги пазя,
за да съм сигурен, че няма да се отклонят от правия път.
Но правителството им обеща - училища, сечива и клиника.
Знаеш, че няма да стане. -Ти си единственият им съюзник, Съли.
Ако ти се оттеглиш, някой, който изобщо не им съчувства ще бъде началник.
Можеш да им помогнеш много дори само с присъствието си.
Ако успееш да подобриш живота на един индианец, на едно дете - си заслужава.
Знаеш как ще свърши всичко. Тези лагери само ще забавят развоя на нещата.
Правителството няма да се спре, докато всеки индианец не бъде заличен
в тази страна. Не мога да бъда част от това. Да стоя и да наблюдавам всичко.
И искаш да напуснеш? -Какво искаш да направя?
Да скъсаш това писмо.
Ще се видим сутринта. -Лека нощ, Съли.
Чао, Съли.
Интересно. -Кое?
Правителството продава земята, която принадлежи на шайените.
Искат от мен да пусна обява във вестника.
Дай да видя.
Дороти, колко пари можеш да намериш? -Не знам.
Знаеш ли каква сензация е това?
Тази земя ще си покачи цената, когато влакът доведе нови заселници.
Имаме шанс да направим голяма печалба. -Не вярвам в спекулата.
Това не е спекула. Тези цени са сигурна сделка. Но хватката е да избереш
най-хубавите парцели за земеделие и скотовъдство.
Можеш да купиш тази земя. Аз не се интересувам.
Кога ще го публикуваш? -Утре.
Не можеш ли да изчакаш няколко дни?
Лорън! Не мога да го направя. -Поне ми дай един ден преднина.
Иначе цялата област ще се напълни с купувачи. Не обичам да те моля,
и няма да го правя повече, но точно това ми трябва, Дороти.
Това ще бъдат бели пари за черни дни. В случай, че се разболея
и трябва да се пенсионирам.
Помогнах ти да започнеш вестника. Не можеш ли да ми помогнеш сега?
Един ден. Това е. -Благодаря ти. Тръгвам веднага.
Не може да яздиш през нощта. -Налага се.
Приготвих ти малко сушено месо и хляб. -Благодаря.
Ще наглеждаш ли Вълк докато ме няма?
Не мога да го взема на това пътуване. -Разбира се.
Бъди внимателен, моля те.
Винаги внимавам.
Ще ми липсваш.
Обичам те.
Виж това. -Ще стане за основа.
Може да сложим крилата тук. -От какво ще ги направиш?
Нещо леко. Може би опаковачна хартия. -Ето те. Търсих те навсякъде.
Имаш ли опаковачна хартия в клиниката? -Може би.
Ще отида да проверя.
Всъщност няма да полети, нали? -Може и да полети.
Удивлява ме всеки ден. -Предпочитам да не му помагате много.
Защо не? Не виждаш ли пламъкът в очите му? -Знам, че се тревожиш.
Да се тревожа? Скочи от онова дърво и едва не умря.
Цяло чудо е, че оцеля. -Няма да се случи този път.
Ще го наглеждаме. Няма да му позволя да направи нещо глупаво. Обещавам ти.
Лорън?
Съли, какво правиш тук? -Отивам до военния лагер.
Защо?
Подавам оставка като индиански посредник. -Най-накрая ти дойде акъла.
Какво ти се е случило?
Бях тръгнал към града, но вероятно съм карал бързо, но исках да взема
нотариален акт за тази земя. -Каква земя?
С идването на железницата в града, хората купуват и продават.
Ти какво купуваш? -Не съм сигурен.
Много си се разбързал.
Земята на Шайените - правителството я продава за 50 цента на акър.
Имаш предвид земята край Уашита?
Не можеш да купиш тази земя. -Продава се.
Тя е крадена. -Аз пък чух, че Шайените не са я притежавали.
Беше им обещана при преговори. -Правителството си взе.
Взе си я с кръвопролитие, Лорън. -Виж какво, нямам нищо общо с това.
Не съм искал да умрат. Но някой ще купи тази земя и ще спечели много.
Искаш да спечелиш от едно клане? -Не ми говори глупости.
Вдигни малко, ако обичаш.
Ако купиш тази земя, ще изцапаш ръцете си с кръв.
Тогава няма да имам нищо общо с теб. -Устройва ме идеално.
Мислех, че си се вразумил, но изглежда съм очаквал твърде много.
На тяхна страна си, въпреки, че са мъртви.
Колелото няма да издържи. -Ще издържи до града.
Можеш ли да си движиш крака? -Не мисля. Затисна ме.
Трябва да намерим помощ веднага. -Остави ме тук. Иди до града
и доведи д-р Майк. -Не мога да те оставя с тази кръв наоколо.
Има вълци и мечки. -Не мисля, че ще мога да ходя.
Ще измисля нещо, с което да те нося. Ще те закарам до военния лагер.
Военния лагер? -Да. По-близо е и има хирург.
Трябва да пусна това заявление за собственост или ще загубя земята.
Ако не получиш скоро помощ, ще загубиш този крак.
Много лошо счупване, Лорън. Дай ми уискито.
Трябва да те зашия. -Няма да ме шиеш.
Ако не го направя, може да се инфектира и да получиш гангрена.
Мога да използвам конски косми. -Конски косми ли?
Върши работа.
За нищо на света. Искам да ме зашие лекар. Както си му е реда.
Добре.
Да се надяваме на най-доброто. Най-важното е да не мърдаш.
Как няма да се движа като ме теглиш с това? -Предпочитеш да яздиш коня ли?
Хайде. Да те сложим на носилката.
Внимавай с крака ми.
Сигурен ли си, че това нещо ще издържи? -Шайените го използват от поколения.
Как се справя Брайън с летящата машина? -Почти е готова. Доста е добра.
Иска ми се да можех да го спра. -Защо? Всички момчета обичат да строят.
Прекалено е опасно. -Навсякъде е опасно.
Може да го блъсне каруца като пресича. -Разбира се, но не е необходимо
да се излага на ненужен риск. -Знам какво ти е.
Искаш да предпазиш децата си. -Да, но не можеш да ги заключиш
за да не правят разни неща. -Ти също си правила опасни неща.
Аз не мисля така. -Можеше да ви нападнат индианци
когато отвлякоха дилижанса. -На бас, че и твоята майка се е тревожила.
Винаги поемаш рискове. Яздила си със стадо коне. Язди Светкавица
в опасно състезание. Двамата със Съли дори скочихте от една скала.
Но ние нямахме избор. Ако не бяхме скочили, щяха да ни застрелят.
Брайън има избор. Може да строи други неща.
Може би Брайън ще бъде първият летец. Може би това е съдбата му.
Искаш да си майката, която му казва, че не може да опита?
Защо спираме? -Да починем.
Добре съм. -Хубаво. Но конят трябва да отдъхне.
Още кървиш.
Ти какво очакваш? С такъв удар?
Стойте на място!
Нямаме лоши намерения. Отправили сме към пътя надолу.
Не. Връщайте се откъдето сте дошли. -Не можете да ни заповядвате.
Той е индианският посредник в района. -Нима?
Не ми дреме кой е! Нарушители сте на земята ни.
Тази земя е на шайените. -Вече не е. Ще строим къща.
Но разпродажбата току-що започва. -Нашият пълномощник е в града
да вземе нотариалния акт. Така, че е наша.
Вижте, този човек е ранен. Трябва да го заведа във воения лагер.
Намерете си друг маршрут.
Трябва ни помощ бързо. -Обърнете се!
Сега какво? -Ще минем от другата страна.
Не ти ли казах, че хората ще заграбят земята.
Не е ли по-добре аз да съм собственик, вместо тези негодници?
Каква е разликата?
На бас, че ще се забие в земята. -Джейк, защо говориш така?
Нали каза на Микаела да му разреши. -Но не значи, че не може да се позабавлявам.
Аз мисля, че ще полети. Поне за минута.
Брайън, има ли си име летящата машина? -Лунен пътешественик.
Къде е д-р Майк?
Отиде при вдовицата Кларк. Не мисля, че ще се върне преди залез слънце.
Е, сега има вятър, ще спре до залез.
Готови ли сте?
Готови сме.
Готови?
Хайде, лунен пътешественик, лети!
Приключи с лунния пътешественик. Трябваше да го кръстиш "Грохот в калта".
Не се заяждайте. Това е играчка. -Не е играчка.
Прав си, Брайън. Прилича на оръжие. Покажи го на армията.
Не го слушай, Брайън. -Няма.
Крилата са сложени добре. -Може би формата им е неподходяща.
Ако ги изправя от върха, може да се балансират по-добре.
Точно това ще направя.
Хайде.
Би ли спрял да пееш, ако обичаш? Не водим стадо.
Отвлича ми вниманието от болката. -Но мен ме боли - главата.
Добре, няма да пея.
Пътят се е сринал. -Какво? Казах ти да се върнем в града.
Ще се оправим. -Не си губи времето.
Да се върнем обратно.
Хайде. -Хвани ми крака.
Дай ми ръка.
Помогни ми да пазя равновесие.
Няма да ме влачиш по тази кал. -Ще се справим.
Зад тази урва ще стигнем право в лагера.
Само да не се срутят камъните. -Ще ги тествам.
Ще трябва да те пренеса. И после продължаваме.
Няма да мога. -Хайде.
Стъпвай на здравия крак.
Съли, това е най-голямата глупост, която някога си правил.
Защо направо не ме бутнеш от скалата и да се приключва.
Не ме изкушавай.
Лорън!
Има въже на коня. Можеш ли да го вземеш? -Ще се опитам.
Взех го, Съли.
Добре. Вържи го около врата му и ми хвърли другия край.
Лорън, хвърляй! -Дръж се, Съли!
Добре ли си?
Мога да ти сваря върбов чай. -Нещо индианско ли е?
Помага за болката. -Ще си пия уискито.
Благодаря ти, че ми помогна. Знам, че не беше лесно с този крак.
Извинявай, че не те закарах в града, както искаше ти, Лорън.
Не мислех, че ще отнеме толкова време. -Нямаше как да знаеш.
Ако не бяха онези мошеници, щяхме да сме се върнали вече.
Бях се вглъбил във собствените си проблеми. Да занеса това писмо на Хейзън.
Не мислех трезво. -Наистина ли ще подадеш оставка?
Не мога да работя като индиански посредник. Това което правят е пагубно.
Не мога да ги оставя да си измият ръцете с мен.
В едно съм сигурен - не ми е писано да притежавам тази земя.
Аз ще ти я купя. -Моля?!
Щом стигнем лагера, ще се върна в града за нотариалния акт.
По-добре да е твоя, отколкото на някой друг.
Ще купиш за мен тази шайенска земя? -Вече няма значение.
Какво ще правиш сега? -Ще следвам пътя.
Не, имам предвид като се оттеглиш. -Не знам. Предполагам, че същите неща.
Останаха ли още шайени, освен Тацуващият Облак?
Малко шайени от север. Вероятно ще ги преместят в Палмър Крийк.
Ами кой ще се грижи за тях? -Не знам.
Аз мисля, че им е нужен приятел.
Имам предвид, ако ти останеш... -Не мога да остана.
Искат да ги направя фермери. Те не са такива. Те са ловци и номади.
Местят се всеки сезон - така са оцелели. -Може да се променят.
Земеделието не е толкова лошо. -Те не знаят нищо за земеделието.
Избрал си подходящ ден. -Мисля, че ще полети. Усещам го.
По-добре да го пуснем тук, за да не ни гледат.
Само мама.
Готови?
Да, а ти?
Мамо, готови сме.
Успех.
Ура!
Давай напред, Брайън!
Лунен пътешественик, пътуваш към небето!
Прекрасно е.
Успя. -Да.
Следващият път ще лети по-дълго. -Следващият път аз ще бъда в него.
Брайън, не мисля, че си готов за това. -Напротив. Нали видя, че лети.
Но като сложиш тежест всичко се променя. -Ще построя по-голям и по-тежък, за да издържи.
Слагай го в каруцата. Време е да се прибираме.
Пийни си още чай. -Предполагам, че шайените са те научили
да го приготвяш. -Когато д-р Майк се разболя от грип и тя го пи.
Сега го използва непрекъснато.
Помага.
Мисля, че ти е доста тежко. -За какво?
За шайените.
Не ми се говори за това. -Знаеш, че никога не съм ги
харесвал особено... -Какво мислиш за Брайън?
Иска да построи летяща машина. -Съли, не можеш да промениш
случилото се край Уашита. -Винаги е искал да лети.
Не го разбирам. -Момчето се нуждае от теб.
Както и индианците. Има моменти, когато трябва да отвориш очи,
да поемеш дълбоко въздух и да продължиш напред.
Лорън, моля те... -Имаш толкова много неща заради които
да гледаш напред - ще се жениш, ще имаш ново семейство...
Изглежда все губя семейството, което имам- когато бях на 10, баща ми опита да живее
в града, но се предаде, а след това майка ми се удави.
След това дойдох на запад и открих Абигейл....и шайените.
О, Съли...
Мразя да те виждам такъв.
Пий си чая. Добре съм.
Извинявай.
Откога ме гледаш? -Току-що идвам. Подготвяш ли се?
Имам усещането, че съм роден за това. Имал ли си някога подобно усещане?
Не особено.
Много неща съм правил, на повечето пъти съм се провалял.
Знам, че ми е писано да летя.
Може би...но не мисля, че д-р Майк ще ти позволи.
Трябва да ми позволи. -Изглежда вече е решила.
Помогни ми да я накараме да размисли. -Не мога, Брайън.
Защо? -Д-р Майк не си променя решенията.
Напротив.
Не особено.
Казваш ми да се откажа?
Просто да забравя? -Не съм казал това.
Може да изчакаш няколко години. Когато станеш на моите години
можеш да летиш и никой не може да те спре. -Не мога да чакам толкова дълго.
Не мисля, че имаш избор.
Ще говоря с нея. -Желая ти късмет, братко.
Наистина.
Здравей, мамо. Заета ли си? -Не и за теб. Седни.
Помниш ли когато веднъж ми каза, че хората се смеят на онези,
които опитват нови неща? -Да.
Като например Кулумб - хората смятали, че е опасно да плава в океана,че ще потъне
или ще го изядат морски чудовища. -Колумб е бил зрял човек.
Ти си още малък.
Не искам да те спирам, но е мое задължение да те предпазвам да не се нараниш.
Няма да пострадам. Моля те. Поне си помисли.
Младите хора не вярват, че могат да пострадат. Едва не те изгубихме.
Няма да мога да го понеса. -Ще летя над купа сено.
Скачал съм в сеното много пъти. Матю също.
Може да опиташ нещо друго. -Но искам да направя точно това.
Когато видя птица, като онзи ястреб, не мога да спра да мисля какво
е да си там горе. Да се рееш във висините и да гледаш дърветата, ливадата...
Брайън, знам, че си любопитен, но... -Чувстваш се така свободен.
Да се рееш из облаците...
Какво ли е да се рееш в облаците? Като дим ли е или като памук?
Мислиш ли, че може да се седне отгоре? -Не ми се вярва.
Искам да разбера.
Още заселници. -Колко?
Изглеждат като семейство.
Съли, това е гробището им, нали? -Да.
Трябва да ги спреш. Ще строят отгоре. -Е и? Ти също ще строиш.
Но това е свещена земя. -На теб не ти пука за това.
Не, но на теб ти пука. Поне преди беше така.
Винаги те е било грижа.
Не си човека, който познавам.
Както ми каза, ако ги спрем, друг ще дойде на тяхното място.
Ако и тях спрем, ще дойдат други. Ще продължат да идват
и нищо не може да се направи. Нищо.
Винаги има начин.
Знаеш го.
Просто не ти стиска вече. Затова напускаш. Предаваш се.
Точно като баща ти и майка ти. Напускаш защото си страхливец.
А ти си глупак. -Може и така да е, но ти казвам истината.
Но не искаш да я чуеш.
Какво му става?
Чуваш ли това?
Спокойно.
Полека.
Ще се върне ли? -Тръгна след това стадо.
Ще трябва да го проследя по-късно.
Зарежи ме тук. Не мога да вървя. -Можеш.
Лагерът е зад това възвишение. Не е далече.
И без това се отказваш от всичко.
Хайде. Ставай и да вървим.
Дръж се за мен.
Трябва ми по-голямо дърво. -Опита ли да намериш?
Да. Използвах всичко, което намерих. -Добро утро.
С това ли планираш да летиш? -Да.
Къде ще седиш? -Ето тук.
Ще се хвана тук а краката ще си сложа тук. -Ясно.
Ще построя крилата с формата на птица. -Отлична скица.
Благодаря. Но май ще си остане само скица засега.
Защо? -Струва повече отколкото си мислех.
Похарчих всичките си спестявания. Дори взех пари назаем от Матю.
Май ще трябва здраво да работиш, синко. -Имам още много работа.
Колко смяташ, че ще струва?
Да видим...искам да купя коприна за крилата, за да са по-леки.
Трябва ми и въже, лепило... 5 долара.
Наближава рожденият ти ден и това ще ти бъде подаръка.
Мамо... -И без това се чудех какво да ти подаря.
Реши ми проблема.
Благодаря ти.
Ето го.
Трябва да го почистя и де се уверя, че костта не е счупена.
Ще изрежа част от кожата. Ще ви дам хлороформ.
Докторе, кракът ми ще се оправи ли? -Леко се е инфектирало,
но не изглежда сериозно. Късметлия сте, че приятелят ви ви доведе навреме.
Като ви зашия, кракът ще се оправи.
Като се видя с Хейзън, ще взема назаем един кон и ще отида до града.
Не е необходимо да бързаш за града. -Защо не?
Защото няма да купя тази земя.
Защо не? -Защото не искам и това е.
Чу хирурга - кракът ти ще се оправи. -Не е това.
Мислих за това, което ми каза. Не искам да печеля от тези убийства.
Посредник Съли!
Искал сте да ме видите.
Сър?
Вероятно сте разбрал, че ще отговаряте за Палмър Крийк.
Трябва да направите план за поддържане на мира там. Очаквам предложенията
ви до един месец. Вярвам, че няма да има проблеми.
Заинтригува всички, Брайън. Целият град има летяща треска.
Каската ти. -Благодаря, но няма да виждам добре.
Ще виждаш отлично. Моля те, сложи я. -Не се плаши, мамо.
Ще летя над сеното.
Съли! Толкова се радвам, че се върна.
Много се забави.
Какво се е случило, Лорън? -Имах инцидент с каруцата, но съм добре.
Лорън...
Взехме това назаем от армията.
Значи се видя с Хейзън? -Да.
Какво става тук? -Брайън ще пробва летящата си машина.
Хайде, Лорън. -Вече я е построил?
Да, построи я. -И ще му позволиш да лети?
Не можеш да го спреш това момче. Не се отказва и това е.
Изглежда е готов.
Хайде, Брайън.
Всичко ли е готово? -Да.
Добре, започваме. Разчистете пътя.
Няма да успее. -Напротив. Трябва да вярваме.
Вярвам, че няма да успее.
Моля те, нека се приземи безопасно.
Тръгваме. Едно, две, три...
Чакайте.
Върнете се.
Добре ли си? -Да.
Готови?
Едно, две, три...
Брайън, добре ли си?
Дай да те прегледам. -Не съм се ударил.
Но машината се счупи. -Важното е, че ти си добре.
Мислех, че ще успея до дърветата и обратно, а паднах веднага.
Беше отличен полет. -Справи се чудесно, Брайън.
Гордеем се с теб.
Следващият път опитай нещо практично. Като нова каруца за мен.
Но защо не полетя? -Ще стане. Беше първият ти опит.
Не се отказвай. -Съли, на хората не им е писано да летят.
Защо? Само защото не са открили начин?
Мислиш ли, че е заради крилата? Може би затова имаше дизбаланс.
Може би. Къде са ти скиците? -При Робърт И.
Робърт И, може ли скиците? -Да, ето тук са.
Чудесно е да си у дома.
Не си ми казал - какво отговори Хейзън на писмото?
Нищо.
Съли...
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion