Отецът ни чака.
Сега ли трябва да го направим? -Да.
Готов ли си? -Разбира се.
Говорихте ли каква сватба искате? Голяма или малка?
Малка. -Само близки познати.
За колко души говорим?
200. -40.
Аз дори не познавам 200 души. -Ако броим и хората от града
с техните семейства със сигурност са повече от 40.
Но не са 200. -Ще направим списък и ще ти кажем.
Добре. Защото ако са 200 души, може да искате сватбата да е навън.
Какво ще кажете за ливадата? -Мен ме устройва.
Добре.
Седнете.
Преди да венчая някого, мисля, че е полезно да се срещнем и да обсъдим нещата.
Какви неща? -Относно брака. Какво може да очаквате,
и какви проблеми биха могли да изникнат.
Не очакваме никакви проблеми. -Разбира се, че не. Никой не очаква.
Но от личните ми наблюдения, първата година е най-трудна.
Това е голямо приспособяване и понякога един откровен разговор предварително
би могъл да улесни нещата.
Не е необходимо.
Ние вече отлично се познаваме, Отче. Мисля, че вече сме обсъдили...
Всичко.
Това ще ви даде силна основа. Но е важно да надникнете в сърцата си
и да видите дали има някоя обида или болка, която не сте преглътнали.
И да си простите един на друг.
Няма какво да си прощаваме. Нали? -Не.
Защо не помислите малко и да прецените. Няма да навреди.
ДЖЕЙН СИЙМОР Е
ДОКТОР КУИН ЛЕЧИТЕЛКАТА
ДЖО ЛАНДО
ЧАД АЛЪН
ДЖЕСИКА БОУМАН
ШОН ТУВИ
Отче, обмислих това, което казахте и не се сетих за нищо, което да си прощаваме.
Аз също.
Добре, тогава да поговорим за какво се възхищавате един на друг.
Какво ви събра.
Съли, кое беше първото нещо, което те накара да се влюбиш в Микаела?
Случи се още първият път, когато я видях.
Микаела, спомняш ли си какво беше първото ти впечатление от Съли?
Веднага си падна по мен. -Не съм. Не знаех какво да мисля.
Време е да се срещнеш с коня си. -Какъв кон?
Този с който ще обикаляш пациентите си.
А, този кон...
Приятен ден, господа.
Махнали сте я. -Не. Отговарям на обявата.
Беше услужлив, но ме караше да се чувствам нескопосана.
Такава беше.
Ако искате да оцелеете, трябва да се научите да се оправяте сама.
Мислеше, че няма да оцелея. -Напротив. Иначе нямаше да те оставя сама.
Осъзнавах, че ще опиташ всичко, без значение колко е глупаво.
Глупаво?!
Нали знаеш каква си.
Какво глупаво съм направила?
Мая колкото грахово зърно.
Грахово зърно ли?
Някога хващала ли си метла? -Дали съм хващала метла?
Както с коня е, нали? -Имахме прислужници.
Давай, мамо.
Хвърли я към кравата.
Насам.
Опитай с тази. Ето тук.
Ела тук.
Така ли? -Така е по-добре.
Дай си кърпата. -Добра идея.
Дръж си ръцете в джобовете, за да не забележат колко са малки.
И гласа. -Не говори. И не се усмихвай.
Може да дъвчиш тютюн. -Няма да го понеса.
Може да дъвчиш от лакрицовия бонбон.
Дъвчи повече.
Това ли наричаш глупаво? Аз бих го нарекла находчиво.
Така е. Трябваше да се облече като мъж, за да участва в конното надбягване.
Казахте ми, че никога няма да спечеля. -Казах, че е опасно.
Често си се съмнявал във възможностите ми.
Не съм. -Помниш ли, когато ни трябваха проби
от водата, за да проверим дали минната компания замърсява потока ни?
Ти каза, че ще те забавя. -И ме забави.
Аз не си спомням нещата точно по този начин.
Защо не ме събуди? -Казах ти, че тръгваме по изгрев.
Поне да ме беше предупредил. -Току-що го направих.
Най-добре побързай с опаковането на тези боклуци.
Не са боклуци.
Поне не използвай този луксозен сапун, за да не те подушат всички.
Боклук, а?
След това си счупи китката. Помниш ли?
Китката боли ли те? -Тъпа болка.
Хайде да починем. -Благодаря, но не е нужно да ме чакаш.
Не е срамно да позволиш на хората да ти помогнат.
Извинявай. Исках да ти покажа, че и аз мога да се справя като теб.
А виж ме сега - почти безпомощна.
Защо не спреш да опитваш така усилено?
Затвори си очите.
Ще ми закопчееш ли копчетата?
Спомням си, когато двамата се върнахте. Изглеждахте различно.
Нещо се бе променило. -Мисля, че е така.
Въпреки първоначалния протест на Съли, мисля, че добре се сработихме.
Оправихме проблема.
И мисля, че тогава разбрахте, че това е повече от приятелство.
Да.
Все още не се бяхме целунали. -Напротив.
Не. Не помниш ли първата ни целувка? Беше на рожденият ми ден.
Хубав надпис. -Благодаря.
Съли?!
Не може ли човек да се издокара за специален случай?
Много си красив. -Благодаря.
Нося ти нещо.
Прекрасно е. Ти ли го направи?
За практиката ти. Има място за хапчета, инструменти и всичко останало.
Благодаря ти, Съли.
Мислех, че това значи нещо. -Беше целувка.
В Бостън, след подобна целувка, семействата ви смятат за сгодени.
Целунах те, знам, че беше рождения ти ден, но аз го исках.
Знам.
Беше най-хубавият подарък, който получих. Но трябва да си остане само подарък.
Ако нещата бяха различни...
Ако ние не бяхме толкова различни... Просто още не съм готов.
Аз също, Съли.
Така и не те разбрах тогава.
Защо се отдръпна? Защото сме различни?
Ти също каза, че не си готова.
Притеснявах се и не исках да съм дръзка.
Но бях разочарована.
Изглеждаше добре...Усмихваше се.
Трябва скоро да съм в училището... -Трябваше да се сетиш, че не съм добре.
И как да разбера това?
Защо не го обсъдим на следващата ни среща?
Не е необходимо да говорим повече. -Напротив.
Какво ще кажете в сряда? В девет?
В сряда е добре. -Чудесно.
При последната ни среща говорихме за недуразуменията, които сте имали.
Няма недуразумение. -На мен не ми стана ясно.
Знаех, че те обичам, но не проумявах как това ще доведе до нещо повече.
Имаш предвид, как бихме могли да живеем заедно?
Със сигурност сте от различни светове.
Това стана ясно в Бостън.
Спрете, сър. Не може да влезете там. Трябва да съобщя за вас.
Съли! -Съли?!
Г-н Съли!
Не искам да ви обидя, но...г-жо Куин... -Аз също не искам да ви обидя, г-н Съли.
Не става въпрос за вас или за мен. Моят рожден ден-може би, но не ме
интересува какво ще облечете. Тревожа се за Микаела.
Достатъчно трудно й беше да се срещне с хората, които е познавала цял живот.
Дори със семейството й - с решението да се премести на Запад.
Това какво общо има? -Не е нужно да защитава външния ви вид...
Приспособяваше се отлично.
Казва, че Алфредо никога няма да разбере колко много го обича и се чуди
дали той е наистина любовта на живота й.
Сега се противопоставя на любовта си. Опитва се да убеди себе си,
че за да бъде свободна, трябва да е сама.
Бях щастлив, че сме у дома. Исках да ти покажа моя свят.
Тук ли живееш? -Това е едно от местата.
Точно тук? -Да. Обичам да гледам звездите.
Има и къде да се скрия от дъжда. -Ако има такъв.
Хайде. Да вървим.
Седни тук.
Винаги съм искал да построя къща тук.
Ужасно далече е от града. -Да.
Не мога да живея толкова далече от пациентите си.
Но нали каза, че не можеш да живееш в онази къща, защото съм
я построил за Абигейл.
Вярно е, но мисля, че малко избързваме.. -Така ли?
Не си ли говорехте с Дейвид къде искате да живеете?
Не...знаехме, че искаме да живеем в Бостън.
Какво правехте докато се ухажвахте?
Ходехме у нас на вечеря, обикаляхме из болницата..говорехме си за случаите си.
Какво? -Изглежда сте имали много общи неща.
Да.
Повече отколкото ние? -В много отношения, предполагам,че да.
Мислиш ли, че имаме достатъчно общи неща?
Надявам се да е така.
Понякога различията могат да са полезни. Внасяте различни таланти в брака
и се учите един от друг. -Но не винаги се получава.
В какъв смисъл? -Когато се опита да ме учиш да танцувам.
Едно, две...
Трябва да започнеш с левия крак. -Имай търпение. Никога не съм го правил.
Търпелива съм. Трябва да започнеш с левия крак.
Спокойно. Това е само танц. -Знам, но трябва да се концентрираш.
Левия крак... -Защо танцуването е толкова важно?
Някои хора се забавляват. -Не и аз.
Но би могъл.. -Казах ти, не ме бива много.
Но ти дори не си опитал.
Научих Брайън, за бога. -Аз не съм Брайън.
И хората не се променят. -Променят се, ако искат. Но явно ти не искаш.
Виж.Аз няма да опитвам да те променя, ако и ти не опитваш да ме промениш.
Какво ще кажеш за това?
Не е приемливо.
Е...нямам думи.
И все още не съм съгласна. Хората могат да се променят, ако искат.
Но не и насила.
Заминаваш ли? -Това не е решението, Ханк.
Чух, че индианците имат таен извор. Да отидем и да вземем от тяхната вода.
Нямат таен извор! -Тогава откъде са тези култури?
От земята. Те се опитаха да ви покажат.
Оставете го да говори.
Те са тук от поколения. Имало е суша и преди. Как мислите,че са оцеляли досега?
Те са диваци.
Не можем да ядем тези неща. Като искаш, върви да живееш с тях.
Да, и без това си един от тях.
Казах ти, че няма да ни послушат...
Чакайте! Моля ви! Можем да намерим изход.
Ако си помагаме-като първите заселници- те са се подкрепяли в трудни времена
и са оцеляли.
Остави ги. -Но те са добри хора. Ще разберат.
Вече два пъти се опитваш да ги вразумиш. Шайените също опитаха, а те им обърнаха гръб.
Тогава какъв е изхода? Да се откажем?
Не можеш да оправиш всичко! Мислиш, че ако им кажеш да се променят
те ще го направят. Но не е така. Някои неща няма да се променят и
някои хора също няма да се променят. -Не вярвам в това!
Ето още нещо, за което сме на различно мнение.
Може би нямаме достатъчно общи неща!
Но има много неща, за които сте на едно мнение, нали?
Разбира се. -Съгласни сме кое е правилно и честно.
Как искаме да живеем и да отглеждаме децата си.
И къде ще живеете... -Не сме сигурни за това.
Но строите нова къща? -Точно така.
Всичко беше наред, докато не разбрахме, че идва железницата.
Значи ще се преместим - къде? Някъде,където няма железница.
За начало.
Какво ще стане,когато дойде и там? Ще се местим докато железницата ни преследва.
Не.Ще останем тук и ще я спрем.
Трябва да защитим начина си на живот. -Не можеш да вървиш срещу прогреса!
Звучиш като политик! -Какво искаш да кажа?
Искам да те е грижа за това, какво мисля.
И да уважаваш начина по който искам да отгледам семейството,ако ще съм част от него.
Спрете! Спрете да се карате!
Мразя влака!
Не ми пука дали ще дойде в града, просто спрете да се карате,моля ви!
Почувствах се ужасно, че се карахме пред децата.
Помислих, че ще отменим сватбата. -Но те видяха как се сдобрявате?
Да. -Това е важното.
Всички двойки имат несъгласия. Но ключът е как се справят с тях.
Двата най-често срещани проблема са пари... -Говорили сме за това. А вторият?
Съпружеските задължения.
Нали знаете, единият партньор може да не е...в настроение, а другия да се почувства
наранен или пренебрегнат.
Знаем това. -Така ли?
Когато започнахме да се ухажваме, имахме различни възгледи.
Хайде. Наистина е лесно.
Съли! -Какво?
Сега не е момента.
Но това е част от ухажването.
Но аз се опитвам да ти покажа нещо. -Какво има?
Нищо. Просто нямаме много време.
Моля те, опитай.
Нали се ухажваме. Не трябва да имаме тайни.
Това ли представлява ухажването за теб? -А ти как мислиш?
През това време разговаряте... -Разговаряме ли?
Това ли е всичко? -Ами...
Мислех си, че е внимание и ухажване.
Когато започнахме да се ухажваме, имахме различни възгледи.
Изглежда в много случаи, мислиш за други неща.
Обичам разговорите. -Те са голямо удоволствие.
Четох един немски философ, който казва, че бракът е като безкраен разговор
на закуска. Така, че трябва да сте убедени, че се наслаждавате на компанията си.
Обичам да си говорим и да закусваме заедно. Но обичам и целувките.
Трябва да има хармония.
Целуваш се хубаво. -Съли!
Нормално е да се показва обичта. -Не трябва да се страхуваш.
Не се страхувам. -Обичаме се. Ще се женим...
Знам. Просто мисля, че си има подходящо време и място.
Изглежда аз мисля, че винаги е подходящ момента.
Понякога хората имат различен начин за изразяване на чувствата.
Може би искаш друга жена. -Моля?!
Мислил си за други жени.
Какво намекваш? Ти си единствената, която искам.
Чакайте. Това е много емоционална тема, както ви казах. Нека се успокоим и да
поговорим спокойно за това следващият път.
Няма да постигнем нищо добро. Изглежда само сипваме сол в раните.
Нямаше да е така ако бяха заздравяли както трябва.
Точно за това говорим, за да сме сигурни, че всичко от миналото е заздравяло.
Приятен ден, Отче.
Ще те изпратя до вкъщи.
Искам да се прибера сама, ако нямаш нищо против.
Ами на вечеря?
Искам да остана сама известно време.
Прекрасен ден, нали?
Направих си чудесна разходка сутринта.
Как сте?
Много добре, благодаря. -Добре съм.
Искам да си поговорим за доверието, което е основата на брака.
Когато се венчаете, давате клетва да се обичате и почитате един друг,
отказвайки се от всички други. И все пак, други хора ще пресичат пътя ви.
Вие сте наясно по въпроса, нали Отче? -Моля?
За пресичането на пътя. -Не разбирам.
Ти предложи на д-р Майк, докато я ухажвах.
Не сме се ухажвали.
Мислех си...искам да кажа... -Знаеше как стоят нещата между нас.
Опитвах се...Беше...Беше заради сираците.
Благодаря, Отче. -Моля те, наричай ме Тимъти.
Тимъти.
Беше прекрасен ден. -Така е.
И децата наистина се забавляваха. -Много си добър с тях.
Не и колкото теб. Ти си изключително специална. Винаги съм го мислел,
но сега...сега съм убеден. Мислех си..тези деца заслужават много.
Иска ми се да имаше начин да имат истински дом. С истинско семейство.
И мисля, че може би има начин. -Как?
Омъжи се за мен. -Моля?!
Ще бъда добър съпруг, Микаела.
Ще се грижим за твоите деца и за тези деца също.
Не знам какво да кажа. -Тогава не казвай нищо. Просто си помисли.
Съжалявам. Изглежда съм си изгубил ума моментно...Не съм искал да...
Остави. Не си единственият, който й предложи.
Беше великолепна. Толкова се гордея с теб.
Откакто баща ми почина, никой не е вярвал в мен, както ти...
с изключение на Съли.
Обичаш ли го? -Уилям...
Поискал ли е ръката ти? -Уилям, наистина...
Аз те обичам. И искам ръката ти. -О, Уилям...
Но животът ме чака в Колорадо. -Той те чака и в Бостън. Можем да сме
партньори в истинският смисъл на думата. В работата, в любовта.
Истински партньори. Обичаш ли ме?
Имаше моменти, когато мислех..моменти, в които бях сигурна. И след това
моменти, в които не бях сигурна в нищо. Като този сега.
Помисли си колкото е нужно, за да си сигурна.
Предложението ми остава. Обетът ми е завинаги.
Ето те. -Не беше ли велика?
Извинете ни.
Ще се омъжиш ли за него? -Моля?
Няма нужда от молби, само истината.
Очевидно си подслушвал. -Само истината!
Не е твоя работа.
Така ли било? -Точно така.
Какво правиш? -Мисля, че е ясно.
Просто си тръгваш? -Няма за какво да оставам.
Без дори да се сбогуваш? -Довиждане.
Защо изобщо дойде?! -Казах ти.
Каква е истинската причина? -Какво те интересува?
Интересува ме. -Не ми изглеждаше така на онази среща!
Зададох ти въпрос. -Защо дойдох ли?
Да, защо? -Защото...
Защото... -Защото те обичам.
Защо тогава не тръгна с мен? -Бях толкова шокирана.
Най-накрая ти казах какво чувствам.
Децата бяха в Бостън. Не се бях сбогувала със семейството си.
Избра точно моментът, в който нищо не можех да направя.
Реших, че няма да те видя повече. Мислех, че може да е било твърде късно.
Че може да съм те загубил.
И аз те обичам!
Ще се омъжиш ли за мен?
Да.
Късметлия съм, че те имам. -Аз също.
Създадени сте един за друг.
Истина е.
Не се чувстваме странно или различни, а всичко е както трябва.
Никой не може да застане между вас. Това е ясно.
Дори и Дейвид.
Дейвид...
Той беше мой годеник много отдавна. Мислех, че е загинал във войната.
Съли.
Надявам се, че не се натрапвам. -Изобщо. Искаш ли вечеря?
Заповядай, присъедини се към нас. -Трябва да се преместиш.
Това е мястото на Съли. -Това е невъзпитано, Брайън.
Но е така.
Не си прави труда. Не съм гладен. -Моля те, Съли, искам да останеш.
И децата също. -Те могат сами да говорят.
Съжалявам. Няма причина да не бъдем цивилизовани.
Цивилизовани? Ти ме излъга, Андрю. Излъга всички. Това ли наричаш цивилизовано?
Съжалявам за това. Но имах причина.. -Ако имаше чест, щеше да ни кажеш кой си
още от началото.Вместо да ни оставиш да те приемем за приятел и да ни шпионираш.
Постъпих както сметнах за правилно. Знам, че си ядосан, но аз имам право
да бъда тук, колкото и ти. Аз и Микаела.. -Чух достатъчно.
Съли, не си тръгвай.
Чакай.
Махни си ръцете от мен!
Спрете! Моля ви! Престанете! -Успокойте се. Хайде.
Успокойте се!
Микаела, казах ти, че не искам да те наранявам повече.
Чувствата ми са така силни както преди. Ако ми кажеш, че нямаш чувства към мен,
ще си замина още утре.
Не си тръгвай.
Съли!
Всичко стана така неочаквано. Нужно ми е време да помисля.
На всички ни е нужно. -За какво?
Годежът се отменя. -Не съм казала това.
Напротив. Току-що го направи.
Сигурно ви е било тежко.
Така е. -Да.
Ти ли мислиш, че е било тежко? -Ужасно мъчение е да си раздвоен.
Мисля, че всички страни са страдали.
Ти също беше раздвоен - с онази индианка.
Индианка?! -Катрин ли?
Това не беше нищо.
Нищо ли?
Ами ако тя беше останала? -Щях да избера теб.
Не чуваш ли какво ти говоря?
Завинаги ли ще си ми ядосана? -Остави ме на мира.
Отговори ми.
Не съм ти ядосана, аз...
Ти ме нарани, Съли.
Ти си тръгна. -Ти каза, че не можеш да си с мен.
Но ти се отдръпна. -Какво трябваше да направя?
Да падна на колене и да се въргалям в калта?
Не ставай смешен.
Защо не можеш да го забравиш?
Ти си този, който не забравя. Виж как се ядосваш.
Сигурно е било нещо повече. -Беше нищо! Никога не е било!
Един момент, моля ви. Сигурен съм, че може да разрешим въпроса.
Не! Изобщо не трябваше да започваме. Само си създадохме проблеми.
Отказвам се!
Съжалявам. Не съм искал да причиня кавга.
Исках това да е щастлив момент.
Ще бъде. Хората често се вълнуват преди сватбата.
Ако има такава. -Разбира се, че ще има.
Защо си толкова уверен?
Д-р Майк искаш ли тази сватба да се състои? -Да, разбира се.
Но се появиха толкова различия. -Всичко може да се нареди отново.
Съли е най-честният, най-милият и щедър човек, когото познавам.
Съли?
Искам да видя мама. -Тя спи.
Разболя се от грип, като теб. -След като истинската ми майка умря...
Не мисли такива неща. -Ами ако и д-р Майк умре?
Няма да умре. -Обещаваш ли?
Обещавам.
Доведи конете.
Когато има някакъв проблем, той пръв се отзовава на помощ.
Не ни трябва процес. Виновен е!
Чакайте!
Бог да се смили над душата ти.
Помощ!
Пусни я!
Какво се случи? -Поряза ме.
Заклех се, че ще се грижа за тях. И че винаги ще сме заедно.
Направил си го.
Ще ги изгубя, Съли.
Ще ги изгубя... -Още не е приключило...
Може малко да ти се завие свят. Лежи спокойно.
Даде кръв на Лорън, въпреки, че той не му говореше.
Защо го правиш?
Ако е заради земята... -Не ми пука за земята.
Моля ви. И двамата. Лежете тихо.
Не знам как разбира кога се нуждая от него.
Когато бях болна се грижеше за мен.
Скоро ще се стъмни. Тогава ще тръгнем. Утре ще бъдем в Колорадо Спрингс.
Не мога да вървя.
Няма нищо. Ще те нося.
Но ти също си се грижила за него. -Разбира се.
Зрението ти замъглява ли се? -Да. Точно преди да започне болката.
Това е просто главоболие, нали? -Мисля, че е тежка форма на главоболие.
Нарича се мигрена. Ще ти дам стрихнин и горчивка.
Не искам да те притеснявам. -Никога не ме притесняваш.
Просто ме остави на спокойствие. -Не.
Моля те.
Ти остави ли ме, когато бях болна от инфлуенца?
Ами клиниката? -Затворих я.
Децата.. -Казах им, че може да отсъствам няколко дни.
Оставам с теб, Съли.
Мама казва,че горещите извори ще ти помогнат.
Продължавай,Съли.
Хайде,Съли.
Опитай да го раздвижиш.
Можеш,Съли.
Нещата са взаимни, Отче. Дори не съм се замисляла.
Но ако децата се нуждаят от него, или ако аз се нуждая от него,
той винаги е до нас. Може да разчитаме на него.
Аз също мога да разчитам на теб.
Не искам да съм без теб.
Съли, заедно можем да постигнем толкова много...
Забравих си слушалките. Бихте ли ми подали, моля?
Матю...
Всичко е наред, д-р Майк. Вярвам на Съли. Ще се получи.
Обичам те.
И аз те обичам.
Готов съм.
Вземи това и върви там.
Добре ли си? -Да.
Стой тук. Ще отида да го доведа.
Давай!
На ляво! Бързо!
Обичам те.
Ти ми спаси живота. -Квит сме.
Има много повече.
Ти ми даде най-ценния подарък - свобода.
Как съм го направил?
Когато бях раздвоена между теб и Дейвид- помниш ли какво ми каза?
Не.
Трябва да ти кажа нещо.
Моля те, знам, че това е ужасно тежко.. -Микаела, аз те обичам.
И ще направя всичко за теб. Бих дал живота си за теб. Знаеш го.
Искам да се оженя за теб.
Но повече от всичко искам ти да си щастлива.
Така, че трябва да избереш този, който ще те направи щастлива.
Този, който ще бъде най-добър за теб. Каквото и да решиш, ще те продкрепя.
Боя се, че не бях така щедра към теб когато се отнасяше за Катрин.
Не си ме разбрала. Просто я съжалих. Знаех какво преживява.
Можехме да си говорим, но не бях влюбен в нея.
Сега знам.
Обичам един единствен човек.
Ще ми простиш ли?
Да.
Въпреки, че не съм искал, знам, че те нараних. Ти ще ми простиш ли?
Да. Напълно.
Е, готови ли сме за сватбата?
Беше прав и за още нещо.
Малко съм изплашена.
Ти си бил женен, но аз - не.
Не се тревожи. Няма да бързаме.
Най-добре да се връщам в училище.
Довери ми се. -Добре.
Радвам се, че помогнах.
След известно време единственото, за което ще се чудиш е защо
не сме се оженили по-рано.
ПРЕВОД И СУБТИТРИ: ВЕСЕЛА СТАНЧЕВА от отбор LosT in TransLaTion