Досега в "Изгубени":
Бун, какво виждаш?
Хайде, ставайте.
Тръгваме.
Накъде? - Там, откъдето идвате.
Приятелят ти избяга в джунглата. - Майкъл си тръгна.
Уолт!
И какво? Да го чакаме ли?
Какво правиш? - Ще помогна да намери приятеля си.
Жадно ли си, куче?
Ти си винаги жадно, нали?
Ето, пий.
Хайде.
Събери си багажа.
Къде отиваме?
Саид?
Тук съм. - Къде отиваме?
Какво мислиш?
Може ли да се влезе?
Кога я направи? - Твоя е.
Благодаря.
Пак заповядай.
Извинявай.
Винаги ли трябва да го носиш?
Нося го, за да защитавам някого.
Мина вече повече от час.
Не трябва ли да тръгваме? - Нека си починат още малко.
Ами ако Те дойдат?
Тя се загуби. - Не съм.
Тогава кажи, Понс дьо Леон, накъде трябва да вървим?
А ти накъде би тръгнал, гений?
Аз съм с вас.
Да изчакаме Еко да се появи и да ни поведе.
Ако приятелят ти не беше избягал, Еко щеше да е тук.
Но ти го заряза с лекота.
Майк мисли само за себе си и сина си.
Това няма нищо общо с мен.
Радвам се, че е така.
Не очаквах да те видя пак.
Да, Чуи, знам.
Ръката ми скоро ще падне.
Добре ли си? - Да.
Но трябва да тръгваме.
Видях ги. - Какво? Колко са?
Видя ли децата? - Либи.
Трябва да тръгнем веднага.
Хайде, тръгваме.
Веднага.
Всичко това...
Палатката, цветята...
...означава ли, че сме обвързани?
Определено не.
Правя го за всички момичета по безлюдните острови.
Не мърдай оттук.
Къде отиваш? - За вода.
Остави на мен.
Веднага се връщам.
Много си бърз.
ИЗГУБЕНИ
Няма нищо. Няма никого.
Казвам ти, видях Уолт. - Сънувала си, Шанън...
Беше тук. Видях го. Влезе в палатката.
Нямаше ме съвсем за кратко.
Сигурно си заспала... - Не беше сън! Видях Уолт!
Тогава къде е той?
Какво става?
Сънувала е нещо.
Всичко е наред.
Шанън...
Какво има? - Шанън сънувала кошмар.
А той защо не спи?
Аз го събудих. - Ти ли?
Чух викове, уплаших се. Не можех да го оставя сам!
Събуди го и хукна към виковете?
Притесних се за нея... - Трябва да го нахраниш.
Няма да заспи и утре ще бъде кисел.
Съжалявам. - Няма нищо.
Дай ми го. Държа го...
Спокойно.
Всичко е наред.
Чакай.
Ела да поговорим. - Вярваш ли ми?
Не. Знам какво видях.
Чудесно, Софи. Би ли свалила малко раменете?
Нагоре. Добре.
И край. Много добре, дами.
Видя ли ме татко?
Мисля, че да.
Чудесно.
Благодаря ви за чудесната работа.
Много добре, Тина.
Иска да му стана детегледачка.
Как пък не му повярвам.
"Живей у нас, гледай ми децата."
А после: "Извинявай. Не знаех, че си под душа."
Какъв перверзник.
Ало? - Шанън,
баща ти претърпя злополука.
Пътувам към Сан Себастиян. Ще се срещнем там...
Госпожо Ръдърфорд? - Да.
Защо не поговорим тук?
Докторе, как е съпругът ми, Адам?
Съпругът ви се е сблъскал челно с камион.
Има масивни вътрешни разкъсвания.
Спрял е да диша още там.
Не успяхме да го върнем към живот.
Много съжалявам.
Мога ли да го видя? - Разбира се.
Дъщеря ви ще дойде ли? - Заварена дъщеря.
Ела, Шанън.
Колко още има до лагера им?
Един ден. Може би повече. Или по-малко.
Благодаря за точността.
По дяволите!
Добре съм, нищо ми няма.
Ще ми позволиш ли да погледна рамото ти?
Лекарка ли си? - Клиничен психолог.
Психиатърка.
По-добре да поговориш с него.
Как те простреляха? - С пистолет.
Раниха го, когато взеха сина ми.
Зле е, нали? - Да.
Но не чак толкова.
Спокойно, ще се оправиш.
Да вървим.
Добре съм, нищо ми няма.
Дай да ти помогна
Защо правим това тук, когато в бункера има сушилня?
Там не ми харесва.
Заради бутона е, нали?
Защо ни е сушилня, когато имаме слънце и свеж въздух?
Пък и не искаме да се глезим.
Да, да се "глезим"...
Знаеш ли къде оставиха Майкъл и Уолт
багажа, който не взеха на сала?
Какъв багаж? - Дрехи.
Мисля, че са още на плажа, в палатката им.
Благодаря.
Горкичката.
Не е лесно да загубиш единствения човек, когото обичаш.
Подуши това. Негово е, нали? Хайде, подуши го добре.
Вечно искаш да избягаш при него. Хайде, намери Уолт.
Добро куче. Намери Уолт!
БУН КАРЛАЙЛ
Знам, че те събудих и много съжалявам,
но да не заспиш цели 8 часа?
Не е ли твърде жестоко наказание?
Как ти харесва люлката?
Чудесна е, проблемът е в бебето.
Какво му има? - Не иска да заспи.
Може ли?
Разбира се.
Бебетата обичат да ги пристягат.
Едва по-късно развиваме желанието да бъдем свободни.
Готово.
Май всички разбират от бебета повече от мен.
Всички ли?
Снощи Чарли ми чете конско, задето съм го събудила.
И макар че ме вбеси, се оказа, че е прав.
Все едно си играем на "мама и татко" на бебето,
но не съм се омъжвала за него.
Сериозно. Почти не се познаваме. Може да е религиозен фанатик.
Много се съмнявам.
Тогава защо вечно разнася статуетка на Дева Мария?
Какво? - Една малка статуетка.
Казва, че я намерил в джунглата.
Много интересно.
Съжалявам.
Благодаря, Джери. Радвам се, че дойде.
Ако ти трябва нещо, обади се. - Благодаря.
Смъртта е гадно нещо.
Бун!
Здравей. - Здрасти.
Много съжалявам, Шан.
Ти се върна.
Къде е плакатът на Марки Марк? - Вече съм на 18.
Майка ти ще откачи. - Това е бдение.
На бдение винаги се пие.
Уиски?
За баща ти.
Може да ми погостуваш в Ню Йорк.
Не и ако ме вземат на работа в танцовата трупа на "Марта Греъм".
Ще живея там.
Ще стажуваш.
Шансът е малък, но може да вляза.
Разбира се.
Говори ли с майка ми?
Тя скърби по свой начин, аз - по мой.
Разбирате ли се?
Тя ме мрази.
Опитай се да поговориш с нея.
Винаги е мразила близостта ми с него.
С татко.
Трябва да починем. - 5 минути.
Заповядай.
Какво гледаш?
Трябва да тръгнем навътре.
Какво? През джунглата?
Казаха, че хората им са на плажа.
Ако продължим... - Отпред има полуостров.
Може да не е проходим.
Може?
Може.
Правиш го, за да прибереш каубоя по-бързо.
Ще рискуваш живота ни заради него.
Това е единственият начин.
Повече те харесвах, когато не говореше.
Не мога да повярвам, че още спи.
Стегнатото повиване винаги действа.
Искаш ли да го подържиш?
Няма нужда.
Протегни ръце.
Спокойно. Ето.
Мирише хубаво. - Нали?
Да.
Ох!
Здравей, Чарли. - Здрасти.
Джон ме научи да повивам пристегнато.
Чудесно.
Дойдох да го взема, за да се разходиш.
Точно навреме. Ще тръгвам.
Държа го.
Благодаря за помощта, Джон.
Няма защо.
Какво има?
Добре съм, по дяволите!
Млъкни!
Какво? Не могат ли да говорят? - Ако говори, ще ни убият.
Кой? Те? Мислех, че живеят на ден път в обратна посока.
Защо не си затвориш устата и не раздвижиш приятеля си?
Какво е станало с вас?
Добре, ще ви заведем в лагера.
Но ако искате да мълча,
ще трябва да ми обясните защо.
Те дойдоха още първата нощ, след като паднахме.
Взеха трима от нас.
Две седмици минаха спокойно.
После се върнаха и взеха още 9.
Те са хитри.
И са зверове. Може да са навсякъде по всяко време.
Сега се движим през тяхната джунгла,
само за да спасим приятелчето ти.
Ако мислиш, че един пистолет и един патрон ще ги спрат,
много грешиш.
Затова мълчи и не спирай.
Те отвлякоха сина ми.
Те взеха много неща.
Знам какво е да загубиш близък човек.
Мислиш, че това е заради Бун?
Видях Уолт, Саид.
Тогава защо седим на гроба на Бун?
Върни се. - Къде отиваш?
Да го намеря.
Пристигна.
Какво? Божичко!
Отвори го.
Не мога. - Какво?
Ти го отвори.
6 месеца чакаш това писмо. Няма да го отворя.
Приета съм. - Сериозно?
Приета съм! - Отиваш в Ню Йорк!
Заминаваш за Ню Йорк!
Ало? Да, аз съм.
Невъзможно.
Сигурна ли сте?
Разбира се, че ще го направя.
Съжалявам.
Какво има?
Чекът за наема ми е без покритие.
Но нали си... богата.
Бих ти предложила питие, но след 10 минути имам среща.
Чековете ми са без покритие.
Така става, когато теглиш, а не внасяш.
Кога ще получа парите от татко?
От завещанието му.
Нямаше завещание.
Моля?
С баща ти изяснихме всичко, докато беше жив.
Всичко остава за мен.
Няма нищо, приписано на теб.
Защо го е направил?
Може би е искал сама да намериш пътя си.
Всички трябва да работим, Шанън.
И на повечето се отразява добре.
Не се боя от работа, но ме приеха за стажантка на престижно място
и известно време няма да ми плащат.
Ще работя по 16 часа на ден.
Единственото, което правиш по 16 часа, е да спиш.
Трябва да отида в Ню Йорк.
Нужно ми е малко, само за начало.
Ще ти ги върна. - Тази седмица си стажантка.
Миналата година беше вътрешен дизайнер.
Никога няма да ми върнеш парите.
И ще се мразиш още повечее.
Много искам това място, Сабрина.
Ще се справя.
Съжалявам, Шанън.
Оправяй се сама.
Дюшеш, браво на теб.
Късмет.
Дано не си помисли нещо, като ме видя с бебето.
Какво да си помисля?
С Клеър сте близки и прекарваш много време с Арън.
Не искам да прекрачвам границата.
Каза ли ти, че се скарахме?
Не го нарече така.
Щяла е да го даде за осиновяване.
Тя ли ти каза? - Да. Когато направих люлката.
Разбира се.
Когато направи люлката.
Защо питаш?
Има какво да се учи, за да бъде добра майка.
Да бъде отговорна.
Интересна мисъл за човек, пристрастен към хероина.
Но вече чист. - Да, чист.
Твой ред е.
Дай да ти помогна.
Държа го.
Казах ти, ще го поема. Почини си.
Какво внезапно се загрижихте за мен?
Оставете ме. И двамата.
Ще се оправя.
Хей, хей, хей!
Хайде, ставай.
Сойер, добре ли си?
Аз бих ви зарязал.
Млъкни. Недей да...
Аз те зарязах.
Браво на теб! Но аз не съм ти.
Не, Сойер! Сойер!
Сойер! Хей!
Вода! Вода!
Сойер, съвземи се. - Ето.
Ето. Благодаря
Хайде!
Сойер!
Какво му е? - Тресе го.
Има гангрена, обезводнен е. - Трябва да вървим.
Какво? - Трябва да вървим.
Щом искате, останете, но ние продължаваме.
Не можем да го оставим.
Ако починем малко, може да се свести.
Да починем? Тук?
Помниш ли какво ни се случи?
Какво ни причиниха?
Помниш ли Гудуин?
Ана е права, трябва да продължим.
Аз не помня Гудуин.
Съжалявам за него, но не ми пука.
Еко! Ще ми помогнеш ли да направим носилка?
Бърнард, трябват ми 4 кола, здрави, около 1,50 м дълги.
Отивам. - Ще го носите?
Да, ще го носим.
Защо го правиш? - Не съм те молила да ме следиш.
По-добре да си сама и да пострадаш.
Не ми трябва помощта ти! - Уолт не е тук!
Търсиш с лабрадор момче, което е на сал...
Не е на сала. - Какво говориш?
Намерихме бутилката на брега.
Онази с писмата, която взеха?
Знам, че е някъде тук. Видях Уолт.
Салът е потънал и той е съвсем сам.
Шанън...
Хайде!
Синди...
Синди!
Къде е Синди?
Какво? Ей сега беше тук... - Синди! Синди
Те ли са я взели? - Как може да я няма?
Синди!
Ще я потърся. - Не. Няма да се делим.
Те искат точно това.
Ти си виновен! Не биваше да тръгваме през джунглата.
Рискува живота ни заради него.
Той е вече мъртъв. Вината е твоя.
Какво е това?
Божичко! - Бягайте!
Здравей. - Здрасти.
Отказа ми.
Явно знаеше защо й искам пари.
Може ли да спя известно време при теб в Ню Йорк?
Докато си стъпя на краката?
Напускам Ню Йорк.
Тя ми предложи работа.
Ще работиш за майка си. - Работата е хубава.
Имам само това, но в края на месеца ще си получа наследството.
След това ще ти помагам.
Благодаря, но ще намеря начин сама да печеля.
Кой знае кога ще е. Вземи ги.
Смяташ, че не мога ли? - Не съм казал това.
Вярваш ли, че ще се справя или не?
Добре. Вземи си парите обратно!
Иди да работиш за майка си. Дръж!
Опитвам се да ти помогна. - Не ти искам парите!
Добре.
Добре ли си? - Не ми помагай да стана!
Да се връщаме.
Защо не ми вярваш?
Имам нужда да вярваш в мен! - Вярвам в теб.
Не. Никой не вярва.
Никой не ме приема сериозно.
Смятат, че съм безполезна. - Не си безполезна!
Казваш го сега...
... но всъщност...
Просто ще ме зарежеш.
Знам, че щом се измъкнем оттук, ще ме изоставиш.
Никога няма да те изоставя.
Обичам те.
И ти вярвам.
Наистина ли?
Да.
Виждаш ли го?
Уолт!
- Шанън!
Уолт, почакай!
Шанън!