Не е ли чудесно? - Предпочитам да дишам.
Добре се справяш. Човек се пристрастява към упражненията.
Аз...
Разбирам защо.
Трябва да отслабна.
Не се измъчвай. Не става изведнъж.
Някои хора имат по-бавен метаболизъм.
Не е от метаболизма.
Болен съм.
Моля?
Какво ти е?
Остави.
Хърли!
Довери ми се.
Добре.
Но е лошо.
Когато паднахме тук,
си помислих "Чудесно. Ще бъда на мангова диета."
Не направих фурор, но затегнах колана с 1-2 дупки.
После открихме бункера, а той беше пълен с храна.
Тонове храна!
Опитах се да я раздам, но...
Задържах една част за себе си.
Да можех да се отърва от нея.
Ами направи го.
Искаш да се промениш?
Тогава се промени.
Как се чувстваш?
Свободен.
Намерили са нещо. Елате!
По-бързо.
Ризото. Хубаво!
Не!
Откъде дойде това?
Лок бил затворен в бункера.
Може би затова никой не е видял кой го е пуснал.
Някой да е видял самолет снощи?
Да, групарче, но си премълчах.
Върни го! - Пръв го видях.
Видя ме да го вземам. - Не.
Дай го! - По-спокойно!
Като скакалци сте! Трябва ред.
Да изберем кой да я раздели.
Теб ли, бавачке?
Не. Хърли. Веднъж го направи, ще се справи и сега.
Не, не!
Не искам да съм аз! - Слушайте.
Защо някой да се занимава?
Всеки да вземе каквото му трябва.
А после всички да се прегърнем.
... дай две тук ... дръпни това.
Да се разменим.
Както искате.
Бекон? - Ей, не пипай сладките!
Не ми пречи!
Хей!
Хей! Хей!
ИЗГУБЕНИ
Хей!
Какво правиш?
Нищо.
Кого търсеше там?
Никого.
Когато изтича, имаше вид сякаш гониш някого.
Търсих те... - Аз...
Не искам да говоря за това.
Добре.
Странно, нали?
Каза, че островът не иска да отслабнеш,
унищожи запасите си и бум!
От небето падна още храна.
Какво мислиш?
Гордея се с теб.
Защо? - Че не пощуря.
Как върви диетата, Уго?
Добре.
Обядвах салата и пилешки гърди.
Чудесно. Ще видиш, става по-леко.
Чух, че майка ти е идвала.
Как мина?
Добре. - И вече не си й ядосан?
Не.
Знам, че имаше защо да ме вкара тук.
И защо?
Заради злополуката.
Искаш ли да поговорим за това? - Трябва ли?
Тук си вече почти 2 месеца.
Време е да поработим.
Да поговорим за домашното, което ти дадох.
Не ме бива с домашните.
Какво трябваше да направиш?
Списък на нещата, които харесваш у себе си.
Никой друг не го е направил - В смисъл?
Дейв не го е направил. Казва, че идеята е тъпа.
Аз не лекувам Дейв,
но си говорихме, че ти оказва негативно влияние.
Дейв е най-нормалният тук.
Но той не иска да се промениш.
Хайде, подай! Мога да играя защитник.
Пич! Не съм покрит!
Нарича се "дриблиране", а не "тътрене"!
Стреляй! Какво ти става?
Удобна позиция. Отличен избор.
Стреляй!
Хайде, защо не играеш!
Какво ти е?
Нищо.
Пич, подай!
Браво, подаваш на човек, който дори не играе!
Време е за тако. Да се натъпчем.
Какво? - Брукс каза, че ми влияеш зле.
И какво, вече не искаш да излизаш с мен?
Не знам... - Той ти промива мозъка!
Трябва да мислиш за по-важни неща.
Например? - Твърда или мека питка?
Пиле или скариди? Сметанов или лютив сос?
Е, бих хапнал. - Така си и мислех.
Нощта на такото, амиго.
Можеш ли да мръднеш и другия?
Счупен ли е?
Без рентген мога само да гадая.
Съжалявам.
Как си? - Зависи от гадаенето на Джак.
Малка фрактура, съвсем лека.
Така отокът ще спадне.
Кога ще мога да ходя? - Най-малко след 2 седмици.
В лагера има инвалидна количка. - Не! Не ми трябва.
Когато се преместихме на плажа, взехме и две патерици.
Добре.
Веднага се връщам.
Можеше да избяга.
Моля? - Хенри.
Когато вратата ме затисна.
Той можеше да избяга.
Но се върна да ми помогне. Защо?
Не се е върнал да ти помогне.
Върнал се е, защото е смятал, че историята му ще издържи.
Вече беше мъртъв.
Преди 4 месеца бях включен в група за издирване.
Хенри Гейл висеше от коша със счупен врат.
Значи е бил вече мъртъв?
Да.
И ти го погреба и отбеляза гроба му.
Да.
Трябваше да провериш портфейла му, преди да го направиш.
Хенри Гейл не е имал хартия, на която да пише.
Трябвало е да импровизира.
Не е имал много място.
"Дженифър...
Ти беше права. Не е лесно да прекосиш Пацифика..."
Дължа ти една бира. Отивам да запаля огън на плажа,
но ако четеш това, явно не съм успял.
Съжалявам. Обичам те, Джени, и винаги ще те обичам.
Твой Хенри"
Кажи ми...
Как е написал бележка до жена си със счупен врат?
Не бях аз. Не съм го убил. Вие не разбирате...
Откъде знаеш името на жена му?
Слушайте, аз съм само... - Колко души сте?
Не знаете какво ще направи той, ако ви кажа.
Той?
Водачът им ли? Онзи с брадата?
Онзи ли? Той не е важен! - Къде са хората ти?
Не мога... - Колко сте?
Разбери това!
Хей!
Имаш 3 секунди да ми отговориш. Колко души сте?
Едно! - Той ще ме убие!
Аз ще те убия.
Две. - Саид!
Не можеш! Аз не съм лош човек!
Три!
Какво те прихваща?
Чух изстрел! - Какво става?
Той лъже! - Изведи го оттук.
Джак!
Всичко е наред.
Благодаря. - Млъкни.
Здравей.
Забелязах, че строиш нещо.
Реших, че това може да ти свърши работа.
Много мило от твоя страна.
Защо не ми помогнеш?
Какво правиш?
Хвани края.
Кафене ли?
Помогни ми да занесем дървото.
Ще ми кажеш ли?
Не точно сега.
БИСКВИТИ РИБКИ
Ти не си тук!
Хей!
Чакай!
Чакай! Дейв!
Добре ли си, Хърли?
Видяхте ли един човек да тича?
По халат?
С кокосов орех?
Не, видях бяла мечка на ролери с манго.
Никого не видях.
Аз също.
4, 8, 15, 16, 23, 42... - Пич!
Много подло, Ленард.
Използваш магическите числа, за да ме уплашиш!
Прави се на луд. Ще разбера тайната ти.
Това са просто числа. - Какво е това?
Следобедна закуска.
Ама това е целина. Не е закуска.
Ленард има бисквити. Вземи си. Няма да забележи.
Най-много да те нарече "23"!
4, 8, 15, 16... - 4, 8, 15, 16, 23, 42. Давай!
Уго, ето ти лекарствата.
Благодаря, сестра Лейзънби.
Искаш ли да излезем?
Не вземай успокоителното. - Как ще излезем?
Да избягаме. Веднага.
Промиват ти мозъка.
Д-р Брукс... - Не му пука за теб.
Той ти предписва тази гадост.
Какво е това?
Хлоназепам. - Уго!
Проблем ли има с лекарствата? - Не.
Не, ние с Дейв просто... Просто си говорехме.
Извинявай, че ви прекъсвам.
Здрасти, Дейв.
Здравейте, д-р Брукс.
Как си? - Съвсем нормален.
Правя снимки за таблото. Само вас двамата не съм снимал.
Може ли? - Добре.
Защо не се приближите малко?
Да гледаме ли "пиленцето"?
Кажете "Зеле"!
Зеле!
Чудесно. Ще ти донеса вода.
Няма нужда.
Добре. Ще се видим по-късно.
Благодаря за снимката.
8, 15, 16, 23, 42...
Пич... - Пич.
Революцията започна.
Трай си. По-късно ще изчезнем.
ШОКОЛАДОВИ СЛАДКИ
Трябва да я завъртиш.
За да стигнеш до пълнежа.
Така ми се пада, като не се допитвам до експерт.
Какво искаш, гладнико?
Търся нещо.
Край на търговията.
Имам достатъчно храна.
Саид не си ли търси работа?
Надявах се да ми направиш услуга.
Аз ти помогнах за жабата,
която уби.
Да, помня.
Трябва ми... лекарство.
Какво точно?
Хлоназепам. - Хлоназе... Какво?
Какво е пък това?
Действа успокояващо, когато виждаш неща,
които не би трябвало да са там.
Какви неща виждаш?
Плешив мъж по хавлия.
Като онзи там ли?
Хвана се.
Смешно ли ти е? - Пусни ме!
За кого се мислиш?
Пусни ме! - Овчи бут!
Свински обрезки! Татко Барба! Джаба! Дебелак!
Кинг Конг! - Махнете го от мен!
Да не си полудял? Какво ти става, по дяволите!
Махни се!
Какво те прихваща?
Ти си луд! - Не съм.
Не съм луд.
И те нападна без причина?
Сдържай се, Луничке.
Тревожа се.
Явно си ял бой. - Защо не си на приключение?
Май Тими падна в един кладенец.
Сериозно, защо... - Не знам! Нищо не съм направил!
Нахвърли ми се. - Ей така?
Добре.
Върви да се посмееш от сърце.
Но внимавай. Той е луд.
Хърли!
Здравей.
Какво е станало със Сойер? - Не ми се говори.
Наби ли го? - Явно знаеш какво е станало.
Аз съм на твоя страна... - Не искам да говоря!
ФЪСТЪЧЕНО МАСЛО
Какво? - Фъстъчено масло.
Ще ми трябва много протеин.
Къде отиваш? - В пещерите.
Там няма да преча на никого.
Ще си живея сам като лудите,
ще си пусна брада и ще ходя гол.
Не е нужно да го правиш!
Остави ме на мира!
Не можеш да ми помогнеш. Никой не може.
Ти не си тук!
Ти беше в болницата.
Не може да си тук. - Съжалявам, пич, тук съм.
Харесва ми, че се разбирам с майка ми.
Харесва ми да разсмивам дядо Тито.
Обичам пилешко.
Последното не е по въпроса.
Харесва ми, че обичам пиле?
Как се чувстваше, докато го пишеше?
Беше ли ти трудно?
Мисля, че обърках правописа.
Не пишеш нищо за външността си.
Харесваш ли как изглеждаш?
Ами, не е...
Не мога да променя нищо, нали?
Ако...
Ако не бях толкова дебел,
те нямаше да умрат.
На палубата е имало 23 души. Можела е да издържи 8.
И без теб е щяла да рухне.
Да, но аз бях там.
И тя се срути.
Аз ги убих. - Злополука.
Вината е моя.
След като са загинали, ти си бил в кататония.
Спрял си да говориш, да излизаш, да спиш.
Но не си спрял да ядеш, защото така се наказваш.
Дейв е прав за вас.
Вие сте шарлатанин.
Дейв не иска да отслабнеш. - Той държи на мен.
Приятел ми е.
Това може би ще те разстрои.
Снимката, която ви направих за таблото.
Дейв не ти е приятел,
защото не съществува.
Събуди се, пич!
Най-после! Спиш като заклан!
Ти не си... Ти си...
Ти си халюцинация.
Това халюцинация ли беше?
Може да съм си го въобразил.
Можем да го правим цяла нощ.
Д-р Брукс ми показа снимката,
и теб те нямаше на нея.
Кинко? Фотошоп? Наистина ли взривиха "Детстар"?
Не. - Тогава стига глупости.
Хайде, нямаме време.
Идваш или не?
Хайде, ела.
Маркъс не си е доизял лазанята.
Едно за из път?
Почакай.
Стъпвай на пръсти. Хайде!
Ключовете са у теб. Взел си ги от бюрото на Брукс.
Хайде, отключи!
Усещаш ли вкуса?
Това е свободата.
А кое е по-вкусно и от свободата? Чийзбургерите.
Хайде, лютите картофки са от мен.
Не мога да го направя.
Съжалявам. - Съжаляваш? Шегуваш ли се?
Подлъгваш ме да избягам
и да ям чийзбургери,
защото ми се ядат.
Глътна ли хапчетата? - Не, но няма да дойда.
Ти не искаш да се променя. - Не е нужно.
Ти си супер. - Не, не съм.
Искаш да си остана дебел. Не искаш да вляза във форма.
Не ти пука и да се пръсна от ядене.
Недей така.
Ако не тръгнеш веднага с мен, никога няма да излезеш от тук.
Сбогом, Дейв.
Да си намирал пантофа ми?
Благодаря.
Боже! Омазал си го с фъстъчено масло.
Знам, че точно сега се смахваш и съжалявам, но...
Преди изгрев е най-тъмно.
Така ли? - Да. Донякъде.
Готов ли си, пич?
Помниш ли нощта, когато ме затвори навън?
Помниш ли какво направи после?
Да.
Осъзнах, че си измислен.
И това беше пробивът.
Малко след това ме изписаха,
прибрах се вкъщи при мама,
върнах се на работа
и оздравях. - Добре, браво!
Само че има едно нещо.
Това не се е случвало.
Моля? - Ти още си в Санта Роза.
Не си излизал от болницата!
Не е възможно. - Знам, трудно е да го приемеш.
Но всичко това...
Аз, ти, островът... Фъстъченото масло...
Нищо не е реално.
Това не се случва.
Всичко е в главата ти, приятелю.
Когато затвори оня прозорец, мозъкът ти пусна бариерата.
Ти отново изпадна в кома
и това продължава и сега.
В своя частен Айдахо, само че в "Санта Роза".
Не.
Бях...
С мама...
С приятеля ми Джони...
Спечелих на лотарията!
Страхотно, пич!
С какви числа игра?
С числата на Ленард, нали? Какво съвпадение.
Да си ги виждал някъде другаде?
В бункера - Бинго!
С бутона, който се натиска на 108 мин. За да не свърши светът.
И какъв е кодът за него?
А, да. Числата.
Но аз се оправих.
Промених се. - Шегуваш ли се?
Тук си повече от два месеца,
а не си свалил и пет кила.
Как е възможно?
Унищожих запасите си, упражнявам се.
Либи казва... - Да, Либи.
Суперблондинката
от другия край на острова.
И която случайно си пада по теб?
Ела да се поразходим.
И всичко това е само в ума ми? - Всеки камък и дърво.
Дървесните жаби. Аз, когото смяташ за измислен,
си отидох тогава.
Вероятно в момента скачам от мацка на мацка.
За разлика от мен, който си ти,
и има по-важна работа.
Значи си въображаем? - Донякъде.
Аз съм част от подсъзнанието ти.
Както всички на този остров.
Каква част от мен си ти?
Онази, която иска да се събуди.
Ела с мен.
Това е, пич.
Кое? - Големият финал!
Отговорът на проблемите ти.
Начинът да се събудиш.
Не искам да се самоубивам.
Кой говори за самоубийство?
Ще се върнеш към живота.
Единственият начин е
да убедиш ума си, че не вярваш на това тук.
И ако...
Ако аз...
Просто ще се събудя?
Точно така.
И когато се събудиш, потърси ме.
Липсваш ми.
Ще се видим в друг живот.
Дейв!
Още ли го няма Джак?
Не. Разказва на всички, че сме хванали един от Другите.
Сигурно ще има много въпроси за нашия гост.
Искам да говоря с него.
Не влиза в днешната програма.
При цялото ми уважение, не ми пука какво мислиш.
Пет минути.
Заслужавам ги.
Как ти е името?
Истинското.
Защо не продължиш да ме наричаш Хенри?
Свикнах.
Нарочно ли се предаде?
Бог знае откога сте тук,
а ти си се хванал в мрежа...
Не знае. - Моля?
Бог не знае откога сме тук.
И той не вижда този остров, както не го вижда светът.
Може ли да те питам нещо?
Каква причина бих могъл да имам да се подложа на всичко това?
Може би твоите хора са търсили това място.
Това място?
Това място е подигравка.
За какво говориш?
Пропълзях през шахтата
и бях до компютъра, когато алармата се включи.
И знаеш ли какво стана?
Таймерът отброи до нула.
И на негово място се появиха някакви смешни картинки.
Приличаха на йероглифи, но не съм експерт.
И после стана интересно.
Чу се изщракване
и бръмчене... като от голям магнетофон.
Беше си страшно.
Какво стана после?
Нищо, Джон.
Нищо не се случи.
Таймерът се върна на 108.
Без да въведа числата.
Без да натискам бутона.
Лъжеш.
Не, приключих с лъжите.
Дейв!
Кой е Дейв?
Какво правиш тук? - А ти?
Как разбра къде съм?
Джин те видял, докато ловял риба. - Той не говори английски.
Сун беше с него и ми преведе. Какво става, Хърли?
Не! Ти си онази част от мен, която се бои!
Не искаш да се събудя.
Но мен не ме е страх.
Имаш пристъп на паника.
Разбирам.
Това не е в твой стил. - Ти изобщо не ме познаваш.
Но съм на път.
Знаеш ли, че съм толкова дебел, че убих двама души?
Че имам въображаем приятел?
Хърли, моля те. Ще се нараниш.
Не, няма! Това не се случва.
Само си въобразявам.
Това не е истинският живот.
Защо говориш така?
Защото в истинския живот
момиче като теб не би ме харесало.
Нали ти казах, че те познавам от някъде?
Може би защото съм те измислил.
Кой си счупи крака?
Когато ние паднахме на острова.
Еко доведе един мъж, за да му помогна.
Как се казваше?
Не знам.
И знаеш ли защо?
Защото това се случи с мен.
Казваше се Доналд и аз го погребах.
Погребах много хора.
Не ми казвай, че не е било истина.
Нито че си ме измислил.
Обидно е.
Сутринта на плажа, държах ли пантоф?
Не помня. Не.
Хърли...
Погледни ме.
Аз съм истинска.
Ти си истински.
Това, което изпитвам към теб, е истина.
И това беше истинско.
Повтори го, за да се убедя.
За всеки случай.
Готов ли си да се връщаме?
Наистина ли мислиш, че мога да се променя?
Да.
Наистина.
Защо не се приближите малко?
Кажете "зеле"! - Зеле!
Чудесно.
Искаш ли вода за хапчетата?
Няма нужда. - Добре.
До скоро. Благодаря за снимката.
Ето ти хапчето, Либи.