40 МИЛИ СЕВЕРНО 305 ГРАДУСА 7 КМ ИЗТОЧНО
Какво е това? - Бележка за справка от Фарадей.
Не знаеш къде е корабът ви?
Знам къде е.
Защо летиш право към бурята?
Седи си и ме остави да си гледам работата!
Това Пенелъпи ли е?
Казала е на Чарли, че не знае нищо за кораба, нали?
Да.
Какво очакваш да намериш там?
Отговори.
По дяволите!
Дръжте се!
Ставайте!
Бързо, бързо, бързо!
Какво чакаш, Хюм?
Какво има, Хюм?
Не ме ли чу?
Простете, сър, сънувах.
Сънувал си значи?
И какво сънува? Че ти отнема толкова време
да си заемеш мястото?!
Бях в хеликоптер, сър.
Имаше буря и...
Друго не помня, сър.
Е, поне сънят е бил военен.
Така! Всички!
В двора след 4 минути!
И благодарете на редник Хюм за юркането.
Мърдайте!
Едно, две... - Три!
Едно, две, три... - Четири!
Едно, две, три... - Пет!
100 коремни преси.
Дай, дай, дай!
Едно, две, три...
Дано сънят да си е струвал.
Съжалявам, просто...
Не бях сънувал такъв жив сън. Сякаш наистина бях там.
Имаш нещо да кажеш ли, Хюм?
Зададох ти въпрос!
Почти преминахме.
Виждам светлина.
Какво правиш? Дезмънд!
Добре ли си?
Кой си ти?
Откъде ми знаеш името?
ИЗГУБЕНИ
Заповядай.
Те тръгнаха преди един ден.
Защо не се обаждат? - Пак ще кажа това,
което вече казах - не знам!
И вие чухте каквото и аз, когато се обадихме на кораба.
Защо мислите, че знам всичко? - Защото не си разтревожена.
Моля? - Корабът е на 40 мили от брега.
Пътуването би трябвало да им отнеме 20-ина минути.
Защо не си разтревожена?
Трябва ли да кърша ръце
и да шепна молитви за тях? - Недей така.
Може би трябва да им кажем.
Какво да ни кажете?
Дан, нека не ги объркваме.
Виж, Даниъл, може би ако говориш бавничко,
ще успеем да схванем.
Представата ви за това колко време е минало,
не е задължително да отговаря на действителността.
Какво значи това? - Допускаш грешка.
Всичко ще бъде наред.
Стига Франк да следва курса, който му дадох.
Не се ли отклонява, няма проблем.
А ако се отклони?
Може да има странични ефекти.
Летим на 600 м. Сядай!
Какво правя тук? - Какво става?
Нещо става с Дезмънд. - Дръж го на седалката!
Опитвам се! - Пусни ме!
Дръж го да не ми се пречка! Кацаме след 2 минути!
Защо се върна? Кои са тези?
Оцелели от полет 815.
Докарал си ги тук. Какво си въобразяваше?
Къде съм? - Спокойно.
Кои са тези хора? Какво правя тук?
Кой си ти? - Приятелят ми е...
Не съм ти приятел! Не те познавам!
Не те познавам!
Кога започна да прави така? - Добре си беше, като излетяхме.
Попаднахме на буря. Фарадей каза, че ако следвам курса...
Добре. Хайде.
Чакай, чакай. Как се казваш, приятел?
Саид. - Добре, Саид.
Ще отведем приятеля ти в лечебницата.
Идвам с него. - Нека първо го види лекар
и после ще дойдеш.
Давам ти дума.
Добре. - Чуйте ме.
Има някаква грешка. Аз не познавам тези хора.
Разбирам. - Не, има грешка!
Не трябва да съм тук!
Двайсет, 21, 22...
"Тук"? Какво тук?
Защо си станал?
Да не свърши с коремните преси,
защото ти се търчи?!
Така! Взвод, стани!
Надясно!
10 километра! Дай, дай, дай!
Размърдай се, иначе лично ще те убия!
Какво ти става, Дез?
Ако ти кажа, ще решиш, че съм луд.
Вече знам, че си луд.
Тази сутрин, докато правех коремни преси на двора...
... се пренесох.
Как така се пренесе?
Бях на някакъв кораб.
А после пак се върнах тук.
Дез, ако си просиш изгонване...
Истината ти казвам, Били.
Кой друг беше на този... кораб?
Някой познат?
Пени.
Имаше някаква снимка на Пени.
Ей, Дез! Къде хукна?
ТЕЛЕФОН
Благодаря за тази сутрин, Хюм.
Внимателно.
Гледай къде вървиш. Спокойно.
Аз не съм тук.
Това не се случва.
Тук си и се случва.
Ще те погрижим за теб. - Какво правя тук?
Спокойно, ще се оправиш. - Кои сте вие?
Аз съм Кийми, а това е Омар.
Аз съм от Вегас, той - от Флорида. А къде сме...
Последно бяхме на Фиджи.
Така че поне знаем, че още сме в Тихия океан.
ЛЕЧЕБНИЦА
Така, просто се отпусни.
Ще извикаме доктора
и той ще те пита това-онова,
за да се изясни всичко. - В какъв смисъл да се изясни?
Какво искате да кажете? Аз не трябва да бъда тук!
Не трябва да бъда тук! Отворете вратата!
- Хей!
Хей, хей!
И с теб става същото, нали?
Какво става с Дезмънд? Приятелите ти знаят.
И да знаят, не го споделят. - Излетяхме по залез,
а се приземихме по пладне.
Слушай, не знам какво става с приятеля ти,
но повярвай като ти казвам,
че се опитвам да ви помогна.
Щом искаш да ми помогнеш, дай телефона.
Нека се обадя на моите хора.
Дай пистолета и ще получиш телефона.
Побързай. И не се опитвай да звъниш в Багдад.
Връзката е само вътрешна.
Ало? - Джак, Саид е.
На кораба съм.
Добре ли сте? Къде се изгубихте?
Нещо стана по време на полета
и сега Дезмънд е в лечебницата.
Чакай, чакай.
На високоговорител си.
В хеликоптера на Дезмънд му стана нещо.
Не може да ме познае и не знае къде е.
Странични ефекти?
Приятелят ви Дезмънд
напоследък бил ли е изложен на високи нива радиация
или електромагнетизъм?
Не знаем защо,
но при пътуване до и от острова
някои хора се дезориентират.
Амнезия ли е получил?
Не, не е амнезия.
Хей, хей.
Хей! Чуваш ли ме?
Добре ли си?
Ехо!
Бях на виенско колело.
Видя ли, Рей? Не съм луд. И с него става същото.
И с теб ще стане така.
С всички ни ще стане така.
С всички, щом пак тръгнем към онзи остров.
Би ли се дръпнал настрана?
Не, не... Рей, не.
Отпусни се.
Не! Така няма да спре, Рей. Нищо не може да го спре!
Как се чувстваш? - Какво става, по дяволите?!
Разбирам, че си дезориентиран... - Няма да ме бодете!
Нямам такова намерение.
Ако може, искам само да ти прегледам очите.
Защо? - За да ти помогна.
Как се казваш?
Дезмънд.
Какво е последното, което си спомняш?
Ало?
Пени?
Какво искаш, Дезмънд?
Пени, слушай, аз...
В беда съм.
Нещо става с мен.
Объркан съм и... Трябва да те видя.
Ти скъса с мен, отиде в армията
и ми звъниш, очаквайки още да ме е грижа за теб?
Да, определено си объркан, Дезмънд.
Не, просто...
Виж, довечера излизам в два дни отпуска.
Може ли да дойда да те видя? - Не.
И не ме търси в апартамента. Преместих се.
Преместила си се? Къде?
Няма значение.
Виж, Дезмънд, трябва да затварям.
Моля те, не ми звъни повече. - Не, слушай, Пени, аз...
... имам нужда от теб.
Преживя ли нещо току-що, Дезмънд?
Франк, не бива да влизаш тук, камо ли при него.
Прощавай, но Фарадей се обажда. Иска да говори с него.
Няма да говори с пациента ми. - Той не ти е пациент!
Дай телефона на Дезмънд.
Веднага му дай телефона!
Ало? - Дезмънд.
Казвам се Даниъл Фарадей. Видяхме се вчера преди да излетите,
но ти сигурно не помниш.
Преди да излетим... Какво? - Нямаме много време,
затова ми кажи коя година мислиш, че сме.
Как така коя година мисля... 1996-а.
Добре, Дезмънд, кажи ми къде си.
В някаква лечебница.
Не, не сега. Къде би трябвало да бъдеш?
Къде си през 1996 г.?
В лагер "Милар". В кралския шотландски полк.
На север от Глазгоу.
Дан, може би... - Не, мисля, мисля.
Дезмънд, слушай, когато пак се случи,
трябва да се качиш на влака.
Хвани влака и отиди в Оксфорд,
в университета, "Куинс колидж", факултета по физика.
Какво? Защо?
Защото трябва да намериш мен.
Къде е? Къде е? - Какво?
Дневникът ми.
Трябва ми дневникът, иначе няма да му повярвам.
Защо той мисли, че е 1996 г.? - Не знам.
Непредсказуемо е. Произволен ефект.
Понякога изместването е няколко часа, друг път - години.
Чакай, и преди ли се е случвало?
Дай ми телефона веднага. Благодаря.
Дезмънд, още ли си там? - Докторе!
Говори! Няма да ги задържа дълго.
Да! Да, тук съм.
Слушай, когато ме намериш в Оксфорд,
кажи ми да настроя устройството на 2.342.
Какво? - Разбра ли? На 2.342.
Трептене на 11 херца.
Разбра ли, Дезмънд? - 2.342. Трептене...
Просто го запомни 2.342 на 11 херца.
И още нещо, Дезмънд. Ако цифрите не ме убедят,
кажи ми, че знаеш за Елоиз.
Кротко, кротко!
Дезмънд? Кажи ми, че знаеш за Елоиз...
Оригинално, обратното на тривиално.
Мен трябва да впечатлите, г-н Холистър.
А аз не съм впечатлен. Пробвайте се пак.
Извинете, вие ли сте Даниъл Фарадей?
А вие сте? - Дезмънд Хюм.
Разбрах, че мога да ви намеря тук.
Мисля, че... бях в бъдещето.
В бъдещето? - Да.
Говорих с вас там. Вие ми казахте да ви намеря в Оксфорд.
Казахте, че ще ми помогнете.
Защо не съм ви помогнал там, в бъдещето?
Моля?
Защо да ви подлагам на пътуване във времето?
Разбирате ли? Изглежда малко ненужно.
Не смятате ли, че уважаемите ми колеги можеха да измислят
нещо малко по-правдоподобно?
Що за шега? Времеви парадокс. Колко скучно.
Настройте устройството на...
... 2.342 при трептене 11.
Така... Сега ще ми кажете кой ви даде тези цифри.
Вие.
Чакайте, това е абсурдно.
Знам за Елоиз.
Какво е това?
Тук правя експериментите, на които Оксфорд се мръщи.
Така, това мое бъдещо "аз"
е отбелязало срещата, нали?
Очевидно. За да си спомня, че сте идвали в Оксфорд.
Ще си спомня този момент.
Всъщност... не.
Не. - Може да сте забравили.
Как е възможно?
Значи това променя бъдещето?
Не можеш да промениш бъдещето.
Това за какво е? - Предпазва от радиацията.
На мен няма ли да дадете? - Не ви трябва.
За продължително излагане е. Правя го 20 пъти дневно.
А как си предпазвате главата?
Да...
Ето...
Ето я Елоиз.
Какво прави това? - Това,
ако цифрите, които ми дадохте, са верни,
по този начин...
Елоиз ще те пренесе във времето, също като вас.
Какво стана? - Чакайте, още не се е върнала.
Ето, добре.
Да видим сега.
Хайде, хайде, хайде.
Точно така, хайде.
Да, да...
Да!
Получи се! Невероятно.
Какво е невероятното на мишка, която тича в лабиринт?
Невероятното е,
че едва тази сутрин довърших лабиринта.
Ще я науча как да го премине чак след час.
Значи сте я изпратили в бъдещето? - Не, само съзнанието й.
И как ми помага това?
На вас ли?
Не разбирам. Не ви ли изпратих, за да помогнете на мен?
Не знам защо ме изпратихте.
Знам само, че се намирате на някакъв остров.
Остров?
Какъв остров? Защо ще ходя на...
Дезмънд, дай ми телефона.
Успокойте се всички! Слушайте!
Даниъл искаше да говори с него, затова му донесохме телефона.
Дал си му да говори с Фарадей? - Можел да помогне.
И на себе си не може да помогне! - Излизай оттук.
Капитанът иска да говори с теб. - И аз искам да говоря с капитана.
Ще го осведомя.
А междувременно седни.
Трябва да се върна. - Къде? На острова?
Той каза, че ще ми помогне, че ще ми каже какво да правя.
Дезмънд, би ли ми обяснил...
Дезмънд?
Ти си Дезмънд?
Познаваме ли се?
Аз съм Джордж Минковски.
Радистът на кораба.
Преди да ме вържат тук, долу,
всички обаждания до и от кораба минаваха през мен.
И от време на време
на таблото проблясваше лампичка.
Входящо обаждане. Беше ни строго забранено да отговаряме.
И това какво общо има с мен?
Обажданията бяха от приятелката ти.
Пенелъпи Уидмор.
Какво стана? - Ти се върна.
Беше в несвяст почти 75 минути.
В несвяст? - О, да.
Изпадна в кататония насред изречението.
Пренесох те до стола. Пак ли беше в бъдещето?
Да.
За колко време? - Не знам. Пет минути.
Защо продължава да стават така?
В твоя случай предполагам, че прогресията е експоненциална.
При всеки скок на съзнанието става все по-трудно да се върнеш.
Съветвам те да внимаваш, като пресичаш улицата.
Какво стана с нея?
Умря. - Виждам. Как?
Мозъчен аневризъм вероятно.
После ще я аутопсирам.
Така ли ще стане и с мен? - Ефектът е индивидуален.
Отговори ми! Ако това продължи, ще умра ли?
Не знам.
Мисля, че мозъкът на Елоиз даде на късо.
При скоковете между настоящето и бъдещето
в един момент е престанала да ги разграничава. Нямала е котва.
Каква котва? - Нещо познато и в двете времена.
Виждаш ли? Това са все променливи.
Произволни и хаотични. Всяко уравнение се нуждае
от стабилност - константа. Дезмънд, ти нямаш константа.
В бъдещето нищо не ти е познато.
Затова, ако искаш да спреш това,
трябва да намериш нещо там,
нещо, на което наистина държиш,
и което съществува и през 1996-а.
Тази константа...
... може ли да е човек?
Да, може би.
Но трябва да осъществиш контакт.
Нали каза, че си на някакъв кораб насред океана?
На кого звъниш? - На проклетата си константа.
Номерът, който сте избрали, е прекъснат.
Хей, добре ли си?
Сега изглеждаш много по-стар, а?
Добре дошъл отново, Дезмънд.
Трябва да се обадя на Пени.
Обаждането до гаджето ти не ни е приоритет.
Слушай, братле, не те познавам, но явно ти ме познаваш,
затова, ако сме приятели,
трябва да ми помогнеш.
Трябва веднага да се обадя на Пени.
Летите в облаците, момчета.
Преди два дни някой саботира апаратурата.
Загубихме връзка със сушата.
Може би щях да успея да я възстановя, но...
Тогава превъртях. - Къде е радиорубката?
На горната палуба. Ще ви заведа.
Хайде.
Как ще излезем оттук?
През вратата.
Изглежда имате приятел на кораба.
Тече ти...
Носът ти, братле.
Чисто е.
Хайде...
"Черната скала" отплава от Портсмут, Англия,
на 22 март 1845 г. на търговска мисия в кралство Сиам,
когато трагично потъва.
От това пътуване се е запазил само
дневникът на помощник-капитана,
открит сред плячката на пирати на остров Сент Мари
седем години по-късно.
ДНЕВНИК
Съдържанието на дневника никога не е огласявано
извън семейството на продавача Товард Хансо.
Начална цена на експонат 2342
150 000 лири.
150 хиляди, сър.
Някой дава ли 160? 160, сър. 170, сър.
180 по телефона. Двеста хиляди лири.
Двеста и двадесет хиляди лири. Двеста и четиридесет?
260 хиляди лири, сър. Двеста и осемдесет?
По телефона имаме 300 000... Триста и двадесет.
340 хиляди лири. Триста и шейсет?
Триста и осемдесет. - Търгът е само със заявка.
Чувам ли 400 000 лири?
Искам само да говоря с... - Съжалявам, сър.
Продадено за 380 000 лири на номер 755.
Благодаря, сър. - Само за минута.
Вижте... Г-н Уидмор. - Дезмънд.
Може ли две думи, сър?
Съжалявам, г-н Уидмор... - Няма проблем.
Ела с мен.
Да чуем твоите две думи.
Трябва да се свържа с Пени.
Не знам къде е, а номерът й е прекъснат.
Имаше момент, в който, ако й бе поискал ръката, тя щеше да приеме.
Но, за жалост,
малодушието ти надделя.
Очевидно си размислил.
И искаш тя да ти даде втори шанс.
Защо ме мразите толкова?
Не те мразя аз.
Ето адреса й.
Нека тя сама ти го каже.
Дезмънд.
Знам, става все по-трудно.
И се случва все по-начесто.
Хайде, да побързаме.
А с теб как се случи?
Бяхме хвърлили котва тук,
чакахме заповеди и умирахме от скука.
Аз и Брандън, едно момче от екипажа,
излязохме с обслужващото корабче.
Просто искахме да видим острова.
Но Брандън взе да се държи странно.
Затова трябваше да обърнем.
Той къде е? - В чувал за трупове.
Ето.
Кой го е направил? - Нямам представа.
Но когато капитанът разбере, лошо му се...
След като се обадиш, искам да знам точно какво става.
Можеш ли да го поправиш? - Трябва ми малко време.
Знаеш ли номера, за да се обадиш?
Джордж, събуди се! Трябва да се върнеш.
Дезмънд, знаеш ли номера?
Не. - Съветвам те да си го спомниш.
2004 ОКТОМВРИ НОЕМВРИ ДЕКЕМВРИ
Сега сме 2004-а?
Нямах представа, че вече е Коледа.
Минали са...
Дезмънд.
Не!
Не... мога...
да се... върна.
Какво му стана?
Това, което ще стане и с мен.
ЧЕЙНИ УОК 423
Дезмънд?
Какво правиш тук? - Трябваше да дойда.
Опитах се да ти се обадя, но си прекъснала телефона.
Да, защото се преместих.
Не знам дали улавяш сигналите,
но се опитвам да започна на чисто. Така че, ако обичаш...
Моля те, трябва да ми дадеш новия си телефонен номер.
Защо да ти го давам? - Направих голяма грешка.
Не биваше да късам с теб. Вече го осъзнавам, съжалявам.
Недей. Не го прави. - Разбирам.
Късно е да променя нещата,
но трябва да ти кажа нещо.
Трябва да ме изслушаш. Знам, че ще ти се стори абсурдно,
но... моля те, Пен.
Трябва да ме изслушаш.
Казвай каквото ще казваш и си върви.
Знам, че изглежда нелогично, защото и аз не намирам логика,
но след осем години...
... трябва да ти се обадя.
А няма да мога, ако не знам номера ти.
Какво? - Пени, просто ми дай номера си.
Знам, че съсипах всичко. Мислиш, че е свършило, но не е.
Ако поне частица от теб все още вярва в нас,
дай ми номера си. - Та да почнеш да ми звъниш?
Ще ти се обадя чак след 8 години.
На 24 декември 2004.
Бъдни вечер.
Обещавам.
Моля те, Пен.
Ако ти дам номера, ще си тръгнеш ли?
Да.
7946-0893.
7946-0893. 7946...
Няма ли поне да си го запишеш?
Няма смисъл.
Трябва да запазиш този номер.
Моля те, върви си! - Запомни, 24 декември 2004.
Ако още държиш на мен, трябва да отговориш.
Не съм луд, Пени! Трябва да ми се довериш!
Трябва да ми повярваш!
Вярвам ти.
Но трябва да си спомниш номера.
7946-0893.
7946-0893. Лондонски номер.
Точно навреме.
Свързах го,
но не знам колко ще издържи батерията.
Надявам се тя да е там.
И аз се надявам.
Ало?
Пени?
Дезмънд?
Пени, ти вдигна телефона.
Ти вдигна, Пени.
Дез, къде си?
Аз...
На един кораб съм...
Бях на един остров и...
Господи, Пени, наистина ли си ти? - Да.
Да, аз съм.
Повярвала си ми.
Все още държиш на мен.
Дез, търся те вече три години.
Знам за острова. Издирвах те...
... и когато говорих с приятеля ти Чарли,
разбрах, че още си жив. Тогава се убедих, че не съм луда.
Дез, там ли си още? - Да, тук съм.
Чуваш ли ме? - Да, сега е по-добре.
Обичам те, Пени.
Винаги съм те обичал.
Толкова съжалявам.
Обичам те.
И аз те обичам.
Не знам къде съм. - Ще те намеря.
Обещавам... Ще се върна. - Каквото и да ми струва.
Няма да се предам, обещавам. - Обещавам.
Обичам те. - Обичам те.
Съжалявам, батерията свърши. Само толкова можеше.
Благодаря ти, Саид.
Достатъчно беше.
Добре ли си вече?
Да.
Идеално.
АКО НЕЩО СЕ ОБЪРКА,
ДЕЗМЪНД ХЮМ ЩЕ БЪДЕ МОЯТА КОНСТАНТА
ИЗГУБЕНИ