Досега в "Изгубени":
Дами и господа, оцелелите от полет 815 на "Океаник".
Току-що убих един, който цяла седмица висеше пред клиниката.
КЛИНИКА "САНТА РОСА"
Ще те заведа на безопасно място.
Имаме общи интереси.
Не сме единствените, напуснали острова.
Не биваше да напускаме острова.
Сбогом, Джак. - Трябва да се върнем, Кейт.
Здравей, Джак. Каза ли ти, че съм се върнал от острова?
Да. Каза също, че трябва да се върна.
Ще трябва да върнем и него.
Бебето се събуди.
Твой ред е.
Добро утро. Ето, докторе. - Не ми трябва сценарий.
Да започваме. Нямам цял ден.
Камера.
Обучаващ филм Дарма номер 2, първи дубъл.
Начало.
Здравейте. Аз съм д-р Марвин Кендъл.
Гледате обучаващ филм за станция номер 2 - Стрела.
Предвид спецификата на работата ви,
не би трябвало да е изненада, че основната цел на станцията
е разработката на отбранителни стратегии
и събиране на данни за враждебните обитатели на острова...
Д-р Чанг! Д-р Чанг?
Какво става, по дяволите! - Край!
Сър, имаме проблем на Орхидея.
Оттук.
Пробивахме скалата, следвайки указанията ви,
изведнъж сондата се разтопи.
Разтопи ли се? - Да.
На 3 метра от отметката на скиците.
Сменихме шест карбонови накрайника, последният изгоря.
Работникът се хвана за главата и закрещя от болка.
Сканирахме стената със сонар. Има камера с дълбочина 20 м
зад скалата.
И в нея има нещо.
Има само един начин. Ще заложим динамит тук и тук
и ще я взривим... - В никакъв случай.
Станцията се строи именно тук заради близостта й
до неизчерпаем източник на енергия.
Ако успеем да я овладеем, тази енергия
ще ни позволи да манипулираме времето.
Да.
Значи ще се върнем във времето и ще убием Хитлер?
Стига глупости. Има правила.
Които не трябва да се нарушават.
Какво искате да направя?
Нищо.
Ако пробиете и сантиметър по-навътре,
рискувате да освободите енергията.
А ако това се случи...
Бог да ни е на помощ.
Вдигнете го. Да тръгваме.
Внимавай къде ходиш. - Простете, сър. Няма да се повтори.
По-живо. Аз ще събера вещите му.
Чу ли го?
Пътуване във времето. За глупаци ли ни мисли?
ИЗГУБЕНИ
ХОФС / ДРОУЛЪР ПОГРЕБАЛЕН ДОМ
Затвори ковчега, Джак.
Хайде, трябва да го качим в буса. Отзад е.
Къде ще го караме?
Ще мислим за това, когато вземем Хюго.
Хърли е затворен в психиатрична клиника.
Значи с него ще е по-лесно, отколкото с другите ти приятели.
Вече не са ми приятели.
Къде е ентусиазмът ти?
Как се оказахме тук?
Как се случи всичко това?
Случи се, защото си тръгна, Джак.
Да се захващаме за работа.
Какво следва, щом вземем Хърли?
Ще намерим Сун, Саид...
И Кейт, разбира се.
Съмнявам се.
Кога за последен път го видя?
Говоря за Лок.
На острова.
На станция Орхидея, под парника.
Извиних му се, че превърнах живота му в кошмар.
После той си тръгна.
Очевидно посещението на Джон те е впечатлило.
Какво ти каза, че му повярва?
Сойър, Джулиет,
всички, които бяха на кораба,
всички, които оставихме там... Джон каза, че и те ще умрат...
...ако не се върна.
Каза ли ти какво се е случило, след като островът изчезна?
Не.
Не ми каза.
Значи никога няма да разберем.
ТРИ ГОДИНИ ПО-РАНО
Какво, за бога...
Ричард?
Ричард!
Има ли някой?!
Има ли някой?
Какво стана?
Каква беше тази светлина?
Трябва да сме били в радиуса.
Какво беше това?
Не знам.
Къде е корабът?
Може да е потънал. - Невъзможно е.
Преди минута от него се носеше дим. А сега няма нищо?
Къде е хеликоптерът?
Отиваше към кораба.
Роуз?!
Роуз!
Бърнард! - Роуз!
Виждали ли сте Роуз? - Не.
Боже мой!
Бърнард! - Роуз!
Къде беше? - Там, до църквата.
Какъв беше този звук, светлината? - Не знам.
Успокойте се, няма повод за паника.
Ще се върнем в лагера... - Няма повод за паника?
Не можем да се върнем в лагера!
Какви ги говориш? - Лагерът го няма.
Небето се освети, а после...
Тук беше кухнята... няма я.
Палатките, водата и храната... Всичко изчезна.
Всичко освен нас. Всичко изчезна.
Нищо не е изчезнало.
Даниъл. - Здравей.
Мислех, че сте на кораба. - Не стигнахме до него.
Бяхме в морето, когато се случи. - Какво значи "не е изчезнал"?
И кой си ти всъщност? - Това е Дан.
Нашият физик. - Чуйте, нямаме време.
Заведете ме до нещо, създадено от човешка ръка.
Каквото и да е.
На 15 минути оттук е станция Дарма.
Люкът? Този, който взривихме?
Чудесно. Да тръгваме, преди да се случи отново.
Кое да се случи отново?
И защо лагерът е изчезнал?
Лагерът ви не е изчезнал.
Още не сте го построили.
Пуф-паф тунел!
Мисля, че Пуф-Паф е по-умен.
Ако влезе в тунела, никога няма да излезе.
Погледай филмчето, миличък. Мама сега ще дойде.
Г-ца Остин? - Да?
Дан Нортън от адвокатска кантора Агостини и Нортън.
Може ли за момент? - А вие кой сте?
Мой колега.
Мога да вляза и да ви обясня...
Обяснете ми тук. - Добре, разбирам.
Искаме да вземем кръвни проби от вас и сина ви Арън.
Моля? - Имам съдебна заповед,
подписана от съдия, която ми дава право да ви взема кръв...
Защо?
За да изясним родството между вас и детето.
Простете, не разбирам. Кой...
Нямам право да разкривам името на клиента си.
Клиентът ви? - Може ли да влезем?
Разкарайте се от дома ми.
Ако не ни съдействате, ще дойда с шерифа.
Тогава елате с шерифа.
Къде отиваш, мамо?
Отиваме на почивка, миличък.
Кажи довиждане.
Защо скочи от хеликоптера?
Казах ти. Свърши ни горивото. Исках да съм сигурен, че тя...
Исках да съм сигурен, че ще се доберат до кораба.
Но сега няма значение, нали?
Моля ви, побързайте. Благодаря.
Едно по едно.
Дай ми ризата си.
Ризата ми? - Да.
Мисля, че имаме по-важни неща
от ризата ми. Затова побързайте.
Какво ще кажеш да спрем и да ни кажеш какво става.
Имайте ми доверие. - На теб? Дори не те познавам!
Наистина нямаме време за обяснения.
Нямате представа колко трудно би било
да обясня случващото се
дори на специалист по квантова физика.
Да ви обясня случващото се...
Какво си мислиш, че правиш? - Млъкни, или и ти ще си го получиш.
А сега говори.
Островът...
Представете си, че е плоча, която се върти на грамофон.
Но сега плочата прескача.
Каквото и да е направил Бен Лайнъс на Орхидея...
...мисля, че сега...
...ни е преместил.
Преместил?
Във времето.
Затова лагерът е изчезнал?
Защото островът се е преместил във времето?
Или островът, или ние.
Какво?
Може би ние се движим, хората ви и ние.
Всички от групата ви са тук, нали?
Не всички.
Лок.
Има ли някой?!
Ехо?!
Хей!
Кой си ти?
Какво? Чуй ме! Чуй ме!
Колко души имаше на борда? - Не разбираш.
Не съм от този самолет...
Грешен отговор. - Не! Почакай!
Познавам те! Знам кой си.
Казваш се... Името ти е Итън.
Казваш се Итън.
Кой си ти? - Казвам се Джон Лок.
Знам, че ще ти е трудно да го разбереш, но...
...Бен Лайнъс ме определи за ваш лидер.
Не съм чувал по-абсурдно нещо.
Сбогом, Джон Лок.
Страхотно.
И къде сме сега, умнико?
Или сме в миналото...
...или сме в бъдещето.
Пътниците за полет 23 за Париж да се явят на изход 15.
Пригответе бордните си карти.
Добър вечер, г-жо. Закъде летите?
Лос Анжелис. - Да.
Може ли паспорта ви?
Бихте ли изчакали един момент, г-це Куон?
Какво става?
Отворете вратата!
- Няма смисъл.
Изпълняват само моите заповеди.
Вие.
Значи съм тук заради вас?
Защо?
Имахте смелостта да ме спрете посред бял ден,
пред бизнес партньорите ми, на публично място.
Питате защо сте тук?
Защото проявихте неуважение.
Трябва да ме уважавате, Сун.
Разбирам.
Тъй като бързате за самолета, ще мина направо към въпроса.
Казахте, че двамата имаме общи интереси.
Защо не ми кажете какви точно са те?
Смъртта на Бенджамин Лайнъс.
Жертвата е убита на територията на болница Санта Роса,
частна психиатрична клиника.
Добре. Да идем за него.
Полицията е идентифицирала главния заподозрян -
пациент, избягал от клиниката по-рано тази вечер,
Хюго Рейес.
Може би името ви звучи познато.
Рейес беше един от "Шестимата от Океаник".
Причината, подтикнала го да убие посетителя на клиниката,
си остава загадка.
Така...
Изглежда имаме промяна в плана.
БЪРЗА ЗАКУСКА РЕЙНБОУ
Ето я. Виж.
Поръчката ви, сър.
Задръжте рестото. - Благодаря.
Супер. Искаш ли картофче?
Не, благодаря.
Ако ядеше такава вкусна храна, нямаше да стреляш по хора.
Човекът, когото гръмна пред Санта Роса... Кой беше?
Не ми пука. Беше въоръжен и те наблюдаваше.
Това автоматично го правеше враг.
Мислиш, че щеше да ме убие?
Не поемам рискове след смъртта на Бентам.
Тоест Лок. - Да, Лок.
Трябва ми готино кодово име.
Кога стана такъв параноик?
Ако през последните две години беше правил това, което правих аз,
и ти щеше да си параноичен.
Да? Параноик?
Какво правеше?
Работех за Бенджамин Лайнъс.
Момент... Сега е на наша страна?
Чуй ме, Хърли.
Ако някога имаш нещастието да го срещнеш,
каквото и да ти каже,
прави точно обратното.
Изчакай ме тук!
Провери го.
Внимавай! Има пистолет!
Бягай! Махай се оттук! Повикай ченгетата!
По-бързо!
Саид!
Добре ли си? - Заведи ме до колата.
Пич... Човече?
Боже. А аз си мислех, че това място е безопасно.
Не трябваше да напускам острова.
Мислиш ли, че ни търси? - Кой?
Уидмор.
Цели 20 години е търсил Острова.
Едва ли ще се откаже сега.
Насам.
Това ли е люкът? - Беше.
Взривен, както го оставихме.
Добре.
Значи сега сме във времето, след като се разбихте на острова.
Искаш да кажеш, че лагерът отново е на плажа?
Възможно е.
Добре, връщам се. - Не, безполезно е.
По-безполезно от това да се взираш в дупка в земята?
Не знам кога ще е следващата вълна. Лагерът може пак да изчезне.
А ако не изчезне?
А ако хеликоптерът още не е излетял?
Можем да ги предупредим. Да им кажем да не отиват на кораба.
Не става така. - Кой го казва?
Нищо не можеш да промениш. Нищо.
Дори да опиташ, нищо няма да излезе.
Защо не?
Времето е като улица.
Можем да се движим напред, да се връщаме назад,
но не можем да създадем нова улица.
Дори и да се опитаме да променим нещо, ще се провалим. Винаги.
Това, което се е случило, се е случило.
Откъде знаеш толкова много?
Знам, защото...
през целия си съзнателен живот изучавах пространството и времето.
Тук е всичко, което някога съм узнал
за инициативата Дарма. Затова съм тук.
Знам какво става.
Как можем да го спрем?
Ние не можем да го спрем.
А кой може?
Ричард?
Здравей, Джон.
Ричард, какво става?
Кръвта ти изтича, ето какво става.
Ето...
Трябва да извадя куршума.
Откъде знаеш, че в крака ми има куршум, Ричард?
Ти ми каза. - Не, не съм.
По-точно... ще ми кажеш.
Итън ме простреля.
Каквото повикало, такова се обадило.
В кое време съм?
Джон, всичко е относително.
Момент. Когато небето се озари, къде отиде?
Не аз, а ти.
Ще те заболи. Ще бъде по-лошо, ако се движиш. Не мърдай.
Готово.
Не разбирам. Как разбра, че съм тук?
Откъде знаеше къде съм?
Нямам време да ти обясня, но скоро ще се придвижиш.
Трябва да обсъдим някои неща. - "Да се придвижа"?
Извинявай. Първо, раната трябва да се почиства
на всеки два часа, гледай да не натоварваш крака си.
Островът ще свърши останало. - Момент. Не...
Чуй ме. При следващата ни среща може да не те позная.
Дай ми това.
Ясно?
Какво е това? - Компас.
Какво прави? - Сочи на север, Джон.
Съжалявам, че нямам време да ти обясня по-внимателно,
защото трябва да разбереш много неща, но трябва да го знаеш,
за да направиш необходимото. Затова просто ще ти кажа.
Единственият начин да спасим острова е да върнеш хората си тук.
Тези, които го напуснаха. - Джак? Кейт?
Хеликоптерът отиваше към кораба. - Живи са.
Вече са си у дома. Трябва да ги убедиш да се върнат.
И как ще го направя?
Ще трябва да умреш, Джон.
Какво беше това, преди да го взривите?
Станция Дарма. - Какво е това?
Вътре живееше човек на име Дезмънд.
Натискаше един бутон на всеки 108 минути, за да спаси света.
Сериозно? - Да. Именно.
Кучи...
...син.
Люкът отново е тук.
Предполагам още не сте го открили.
Къде тръгна?
До задния вход. Трябват ни припаси.
Джеймс, почакай. Идеята не е добра.
Каквото и да става, няма да преживея всичко това отново.
Няма да се уча да паля огън и да ловя глигани.
Там има храна, бира и Дарма костюми.
Ще накарам Дезмънд да ме пусне.
Нищо няма да излезе. - И защо не?
Дезмънд не те е познавал, когато е излязъл за пръв път.
Значи никога не сте се срещали.
Значи не можете да се срещнете.
Би било очарователно, ако те слушах.
Откъде знаеш, че вътре е Дезмънд? Може да е друг човек.
Не ми пука кой е вътре.
Почакай. - Отвори проклетата врата!
Нищо няма да излезе. - И още как.
Отвори! Аз съм духът от бъдещето!
Никой няма да ти отвори.
Отвори проклетата врата! Отвори я!
Губиш си времето - Знам, че ме чуваш!
Ако не се е случило, не може да се случи.
Не можеш да промениш миналото!
Всички, които обичах, се взривиха на проклетия ти кораб.
Знам какво не мога да променя.
Да се връщаме на брега.
Беше дълъг ден.
Защо да се връщаме там, ако няма нищо?
Тогава остани тук.
Мацката ме харесва.
Какво?
Какво става?
От дете не ми е текла кръв от носа.
Дан, добре съм. - Да, разбира се, че си добре.
Аз...
При вида на кръв...
Слава богу, че си физик, а не лекар. Да тръгваме?
Да.
Раницата ми.
Оставих си раницата до люка. Върви с другите.
Ще ви настигна.
Не се бави.
Разбира се.
Моля те, подействай. Подействай.
Моля те, подействай.
Не стреляй!
Обясни ми защо удряш по вратата ми 20 минути, братко.
Дезмънд.
Ти ли си? - Кой "ти"?
Заместникът ми.
Не, не съм.
Не съм. Не съм.
Познавам ли те?
В определен смисъл.
Но това не е важно. Важно е това,
което сега ще ти кажа. Изслушай ме.
Само ти можеш да ни помогнеш.
Защото, Дезмънд, правилата не се отнасят за теб.
Ти си специален.
Специален по един уникален и невероятен начин.
Какви ги говориш?!
Чуй ме. Изслушай ме!
Ако хеликоптерът се е измъкнал от острова,
ако си се прибрал у дома... - Какъв хеликоптер?!
Изслушай ме или ще загинат хора.
Казвам се Даниъл Фарадей.
Точно сега, аз и всички, които оставихте тук,
сме в сериозна опасност. Само ти можеш да ни помогнеш.
Искам да се върнеш в Оксфордския университет.
Там, където се срещнахме. Намери майка ми. Казва се...
Добре ли си?
Бях на острова.
Върна се от острова преди три години.
Сега си в безопасност. Било е сън.
Не беше сън, Пени.
Беше спомен.
Дезмънд, къде отиваш?
Дез?
Дезмънд. Какво правиш?
Заминаваме. - Къде?
В Оксфорд.
ИЗГУБЕНИ