Досега в "Изгубени".
Това са имената ни. Къде е Джейкъб? - Не знам.
Защо името ми е написано тук? Какво иска от мен?
Трябваше да сте възможно най-далече от храма.
Защо? - Някой идва.
Някой лош.
Все още има време. - Не и за мен.
Къде е Джара? - Добре съм, благодаря.
Саид току що уби Доген, затова не мисля, че ще дойде с нас.
Кой е Доген? - Шефът на храма.
Уби и преводача. - Сигурен ли си?
Стоеше над трупа му с кама в ръката. - Каза, че там ще сме в безопасност.
Така ми казаха. - Ами плажът, където погребахме Лок?
Поне ще имаме вода и мястото ни е познато.
Някой има ли по-добра идея? - Плажът е натам.
Хайде.
И на този остров всичко се променило. Всичко станало ясно.
Елба. Там е бил заточен Наполеон.
Но това не било най-лошото за него.
Това, което го сразило, била загубата на силата му.
Позволили му да запази императорската си титла,
но без силата си, това нямало значение.
Все едно бил мъртъв.
Утре имаме пети и шести час. Благодаря.
Добро утро, директор Рейнолдс. - Да се разходим.
Лайнъс, има промяна в графика. Ще трябва да наблюдаваш наказаните
след часовете днес. Всъщност за цялата седмица.
Има съкращения, не достигат пари. Някои от нас работят като за двама.
Но днес имаме кръжок по история. - В него има пет ученика. Ще оживеят.
Не трябва ли да ги окуражаваме? - Кръжокът не е за тях, а за теб,
да се чувстваш потребен. Имат нужда от теб след часовете.
Благодаря за разбирането, Лайнъс.
Всъщност е доктор Лайнъс.
Съсипана е!
Какво става, Лесли? - Формалдехид.
Знаеш ли как се маха такова петно? Никак.
Ако имахме престилки, нямаше постоянно да си купувам нови ризи,
заради глупавите ни ученици. - Не достигат пари.
Рейнолдс не може ли да отпусне повечко в името на науката?
Работя с лабораторно оборудване от 50-те години.
Директор Рейнолдс е управител, а не учител.
Забравил е каква е същността на държавните училища.
Лятна ваканция и скапана пенсия. Ще му го напомня.
Грижата за децата. Това е важното. - Продължавай да мечтаеш.
Ти си се предал, но аз отказвам да го направя.
Може би трябва да станеш директор.
Казва заместникът. - Какво искаш да кажеш?
Изглежда те е грижа за това място.
Ако сегашният директор не го е грижа, може би е време за промяна.
Оценявам подкрепата, но кой ще ме послуша?
Аз те слушам.
Ще ми обясниш ли какво беше онова? - Същото уби приятелите й в статуята.
И Джейкъб, нали? Убило е и него.
Да, разбира се. И Джейкъб. - Разбира се.
Ти си Майлс, нали? Майл Стром?
Общуваш с мъртвите. - Не точно.
Мога да кажа как някой е умрял, като уловя последните му мисли,
но трябва да съм близо до тялото. - Това остана от Джейкъб.
Кажи ми как е умрял, Майлс.
Лайнъс го е убил. - Моля? Това не е вярно.
Сигурен ли си? - Стоеше над тялото му
с кама в ръката. Сигурен съм.
Благодаря ти.
Джейкъб ми беше като баща.
ИЗГУБЕНИ
Сезон 6, епизод 7 "Доктор Лайнъс"
Ще потърся някои неща и ще си направим заслон.
Вие потърсете храна и запалете огън. - Един огън ще оправи всичко.
Да ти помогна с нещо?
Майлс е луд. Не можеш да му вярваш.
Дори се опита да ме изнудва веднъж...
Лесно се сприятеляваш, а?
Направих ти пуешко със сос от боровинки. Любимото ти.
Не е от онези "изкуствените", нали? - Не, татко, органично е.
Гледам да си здрав. - Малко е късничко за това.
Как беше на работа? - Имам докторат по история на Европа,
а ме карат да наглеждам наказаните след часовете.
Наказаните, а?
Но най-лошото е, че докато гледам тези неблагодарници,
които трябва да пазя,
не спирам да си мисля,
че съм по-голям неудачник и от тях.
Не исках животът ти да е такъв, Бен.
Исках да имаш много повече. - Знам.
Затова се записах за тази инициатива ДАРМА и отидохме на острова...
Хората там бяха свестни... По-умни, отколкото аз ще бъда някога.
Представи си колко различен щеше да е живота ни, ако бяхме останали.
Да, щяхме да си живеем щастливо. - Говоря сериозно, Бен.
Кой знае какъв можеше да станеш.
Така по-добре ли е? - Да. Благодаря ти.
Алекс? - Д-р Лайнъс.
Къде бяхте днес? Трябваше да отменим кръжока.
Толкова съжалявам. Трябваше да ви оставя бележка.
Кръжокът е отложен, докато оставам след часовете тази седмица.
Какво сте сгафил? - Директорът ме помоли да замествам.
Тестът е в петък. Надявах се да ми помогнете с подготовката.
Какво ще кажеш да се видим утре в 7:00 в библиотеката?
Ти ще донесеш кафето. - Благодаря ви.
Вие сте най-добрият, д-р Лайнъс. - За мен е удоволствие, Алекс.
Извинявай, но колко дълго ще останем тук?
Казах ти, че не знам. - Трябва да открия съпруга си.
Повярвай, ако някой иска да го открие, то това съм аз.
Но не знам къде да го търся. - Защо искаш да откриеш Джин?
Защото фамилията ти е Куон. Неговата също.
И не знам дали трябва да пазя теб, него или и двама ви.
Да ни пазиш? За какво говориш?
Вие сте кандидати... за мястото на Джейкъб.
Да го заместим? И какво ще правим?
Ако вие сте избраните, предполагам сами ще разберете.
Каза кандидати. Колко такива има?
Шест. Останали са само шест.
Сиренца. - Хърли, събуди се.
Хайде, да тръгваме. Ще стигнем в храма привечер.
Гладен съм. Нека първо да закусим.
Ще ядем по пътя. - За къде бързаш?
Да го караме по-спокойно.
Защо? - Ами, просто така.
Аз тръгвам, Хърли. Идваш ли или не?
Натам, пич.
Не, дойдохме от тук. - Да, но от тук е по-бързо.
Довери ми се, това е пряк път.
Не, не е. - И двамата грешите.
Храмът е в тази посока.
Ти пък откъде се взе? - Няма да ми повярвате, ако ви кажа.
Опитай. - Не още.
Ако отивате в храма - насам.
Пич, вярваш ли му на тоя?
Той поне не се тутка като теб.
Като излезеш от библиотеката, ми помогни с дървата.
Търся нещо полезно.
Какви неща носят хората...
"Океаник".
Помня как този самолет се разцепи на две, сякаш беше вчера.
Звучиш носталгично. - Може и така да е.
Аз трябваше да съм пилотът. На полет 815.
И защо не беше? - Успах се.
Я стига! - Можеш ли да повярваш?
Колко ли различен щеше да е живота ми, ако алармата се беше включила?
Колко различен щеше да е?
Островът пак те спипа в крайна сметка, нали?
Върви!
Почакай. Не е нужно... - Спри! Лягай по лице на земята.
Какво правиш? Ако е заради това, което Майлс каза...
Вдигни го и започвай да копаеш.
Какво да копая? - Гроб.
За кого? - Ти уби Джейкъб. Гробът е за теб.
Знаеш го, сигурен съм.
Разширил властта на лорд Корнуол като губернатор-генерал.
Много добре. Сега преминаваме към договора от 1813г.
През онези времена, властта на Източно-индийската търговска компания
се простирала из цяла Индия, с изключение на...
Не го знам! - Това е просто един тест.
Просто един тест? Това е целият ми живот, д-р Лайнъс.
Алекс, малко преувеличаваш. - Така ли?
Мама работи на две места, само за да плати наема.
Как ще си платя колежа? Още повече пък Йеил.
Ако изобщо ме приемат. - Ти си от най-умните ми ученички.
Изобщо не се тревожа за бъдещето ти. - Наистина ли?
Да. Как мога да ти помогна? Ще ти напиша препоръчително писмо.
Не, трябва да е някой, който е учил там.
За съжаление, единствения, когото познавам, е онзи перверзник,
директора Рейнолдс. - Перверзник?
Забравете, че съм го казала. Бях ядосана.
Алекс, директорът направил ли ти е нещо?
Какво? Гадост! Не е това. - Тогава какво?
Ако ви кажа, ще обещаете ли да остане между нас, д-р Лайнъс?
Разбира се. Обещавам.
Бях при мед. сестрата преди няколко месеца.
Болеше ме стомаха, търсех къде да полегна и съм заспала.
Събудих се след края на часовете, а директорът беше в съседната стая.
А сестрата... сигурно е забравила, че съм там.
Те... Знаете, правеха го.
Бяха в стаята до мен, където проверяват слуха на децата.
Не е ли отвратително? - Абсолютно.
Д-р Лайнъс, няма да кажете нищо, нали?
Не, нали обещах.
Ще се връщаме ли към историята? - Да, разбира се.
Май не ти се отдава копаенето?
Не бързам. - Нося ти малко храна.
Надявам се харесваш зелен боб и банани, само това имаме.
Не съм гладен.
Както решиш. - Майлс, помниш ли, че веднъж
ми поиска 3,2 милиона долара? Още ли ги искаш?
Какво ще направиш? Ще ми напишеш чек на това листо?
Мога да се махна от тук и когато го направя, имам нужните връзки
и ресурси, за да ти дам парите. Само трябва да ме отвържеш.
Защо са ми парите ти, като ей там има двама глупаци -
Ники и Пауло - погребани живи с 8 милиона върху телата им.
Не мога да повярвам, че ще гледаш безучастно. Илана ще ме убие,
задето убих Джейкъб, а него не го беше грижа дали ще бъде убит.
Напротив. - Моля?
До момента, в който ножа пронизал сърцето му,
се е надявал, че греши за теб.
Явно не е грешал.
Копай!
Значи не пътуваш във времето? - Не.
Изглеждаш по същия начин, както и преди 30 години.
Как става тоя номер? - Трудно е за обяснение.
Да не е като при Терминатора? Киборг ли си?
Не, не съм киборг. - Вампир тогава?
Джейкъб ме дари със сила. - Какво знаеш за него?
Знам, че е мъртъв.
Нали каза, че отиваме към храма? - Излъгах.
Защо? - Всички от храма са мъртви.
Как така са мъртви? Какво стана?
Не съм сигурен, но току що идвам от там.
Няма оцелели. - Ами приятелите ни? Саид, Кейт?
Не бяха там. Може би са се измъкнали живи.
Онова, което търсиш в храма, вече не е там.
Ти не искаше да се връщаме там. Знаеше ли за това?
Джейкъб спомена нещо... - Говорил си с него?
Да.
Каквото и да ти е казал - не му вярвай.
Къде отиваш? - Трябва да свърша нещо.
Какво? - Да умра.
Имаш ли малко време? - Да. Изглежда всички ще имат двойки.
Колко е трудно да разбереш разликата между род и вид?
Какво искаш? - Разбираш от компютри, нали?
Знаеш отговора, затова и си тук.
Можеш ли да влезеш в нечия ел. поща, без човекът да разбере за това?
Да, зависи от регистрацията. - Например, на някой от университета.
Хипотетично казано. - Чия ел. поща?
На сестра Кондраки. - На Ким? Падаш си по нея?
Не, просто... Любопитен съм с кого си пише.
За кого говориш?
Добре. Ти ме молиш за помощ.
Нямам време да си играем на въпроси и отговори. Кажи какво те интересува
или ме остави да завърша оценяването. - Добре, де.
Имам причина да вярвам, че има неуместни отношения
с директор Рейнолдс.
Ще го изиграеш значи.
Целиш се в неговия пост, нали?
Лесли, ще ми помогнеш ли или не?
Искам добро място. - Моля?
Искам мястото на Ламар в главния паркинг, но не под клена, а до него.
Така ще имам сянката от дървото, но без боклуците върху капака.
Искам и много престилки. Както и по-ново лабораторно оборудване.
Имаме ли сделка? - Да.
Беше ме заблудил с тази жилетка.
Лайнъс, направо си убиец.
Бил ли си тук преди? - Да.
За толкова време на острова, едва днес се връщам тук за пръв път.
Джак, къде си? - Насам.
Недей, има динамит. Не е стабилен. - Знам.
Д-р Артц също, но два дни по-късно го чистих от блузата си. Да тръгваме.
Още не. - Каза, че иска да се самоубие,
а сега отваря сандък с динамит. - Не мога да се самоубия.
Какво? - Вярвайте ми, искам, но не мога.
Затова искам вие да го направите. - За какво говориш?
Ами, Джейкъб ме докосна.
А когато това стане, се счита за дар. Само дето въобще не е така.
Чисто проклятие си е. - Пич! Сериозно, да изчезваме!
Защо искаш да умреш? - Посветих целия си живот,
който беше по-дълъг, отколкото можеш да си представиш,
в служба на човек, който ми каза, че всичко се случва с причина.
Имал план, включващ и мен и когато му дойде времето,
ще го сподели с мен. А сега този човек е мъртъв.
Защо искам да умра ли? Току що разбрах, че съм живял напразно.
Ако го запаля аз, няма да стане. Но ти можеш да го направиш, Джак.
Направих фитила достатъчно дълъг, за да можете да излезете.
Джак, кажи ми, че не мислиш да го правиш.
Щом иска да умре, не можем да го спрем.
Благодаря ти.
Сега...
Да поговорим.
Джак, да изчезваме, тоя е луд. - Ти тръгвай, ние ще бъдем добре.
Пич, ще гръмнеш. - Трябва да говоря с него, Хърли.
Не тръгвам без теб. - Хърли, ще се оправя.
Ако си промениш решението, ще съм на около два километра от тук.
Трябва да тръгваш. - Не, Ричард.
Ще умреш. - Мисля, че и двамата ще оцелеем.
Защо? - Идвам от един фар,
в който името ми беше гравирано на дървен циферблат,
обръщащ огледало, в което някакси видях къщата, в която израснах.
Фарът е на Джейкъб.
Накара Хърли да ме заведе там, за да видя отражението в огледалото.
Поради някаква причина иска да знам, че ме е наблюдавал още от дете.
Защо? - Нямам представа.
Но се обзалагам, че ако ме е довел тук с някаква цел,
то тя не е да се взривя тук с теб.
Голям риск поемаш. - Така е.
Ами, ако грешиш? - Не греша.
Искаш ли да пробваш с друга пръчка динамит?
Добре, Джак. Изглежда знаеш всички отговори. Сега какво?
Ще се върнем там, откъдето започнахме.
Здравей, Бен.
Какво правиш тук? - Идвам на гости. Ти какво правиш?
Копая си гроба. - Защо?
Защото ме накара да убия Джейкъб.
Виждаш ли онази, дето яде манго? Тя му е бодигард и знае какво сторих.
Получи си твоето - тя ще ме убие. - Не искам да умираш, Бен.
Върнах се до статуята, за да те взема, но те нямаше.
За какво съм ти?
Събирам хора, с които да се махнем от тук завинаги.
Но тръгнем ли, някой ще трябва да отговаря за острова.
Аз? - Не знам по-подходящ от теб за това.
Май няма да стане, предвид обстоятелствата.
Как ще се измъкна от...
Ела на другия остров, при станция Хидра. Там ще бъдем.
Тя ще тръгне след мен. - На около двеста метра в джунглата,
на пътя има дърво с подпряна на него пушка.
Тръгни сега, ще стигнеш пръв и ще можеш да я застреляш.
Но не се двоуми, защото на нея няма да й мигне окото.
До скоро, Бен.
Хей!
Влез.
Нямам време за оплакванията ти от задържанията след часовете.
Не съм тук за това. Искам да прочетеш нещо.
Ако опитваш да съживиш кръжока си...
Това са 30 съобщения от последните 3 месеца.
Доста интересни неща.
Нямаше да е проблем ако са лични,
но изглежда описват действия, извършвани в училището.
Действия, които едва ли ще се харесат на училищния борд,
а на жена ти, изобщо.
Какво искаш? - Работата ти.
Ще напуснеш. По... не знам...
Лични причини или болест. Както решиш.
Но при напускането си ще ме препоръчаш
на училищния борд за твой заместник.
Иронията е, че имат такова високо мнение за теб,
че ще получа работата.
Разбрахме ли се?
Лайнъс...
Може ли да ти прочета един и-мейл?
"Уважаеми директор Рейнолдс, бих оценила, ако напишете
препоръчително писмо от мое име за Йеил.
За мен ще означава много. Александра Русо."
Тези препоръчителни писма са много интересни, Лайнъс.
Като нож с две остриета са.
Прехвълям ти топката.
Можеш да изпълниш лукавия си план.
Да вземеш работата ми и да седнеш зад бюрото ми.
Но уви, това ще има нежелан страничен ефект.
Ще унищожа г-ца Русо и бъдещето й.
Толкова ли са важни за теб моята длъжност и властта ми?
Та... кое ще бъде, д-р Лайнъс?
Пусни го!
Хвърли оръжието!
Какво чакаш?
Искам да обясня. - Какво?
Знам какво чувстваш.
Нямаш представа какво чувствам.
Видях как дъщеря ми умря пред очите ми.
И аз бях виновен за това.
Имах възможност да я спася,
но избрах острова пред нея.
Всичко в името на Джейкъб.
Пожертвах всичко за него,
а на него не му пукаше.
Да, наръгах го. Бях ужасно ядосан и объркан.
Бях ужасен от мисълта, че ще изгубя единственото,
което имаше значение за мен - властта ми.
Но онова, което беше наистина значимо,
вече си беше отишло.
Съжалявам, че убих Джейкъб.
Наистина съжалявам. И не очаквам да ми простиш, защото...
Никога не бих могъл да си простя.
Какво искаш тогава?
Остави ме да си тръгна.
Къде ще отидеш?
При Лок. - Защо?
Само той ще ме приеме.
Аз ще те приема.
Д-р Лайнъс. - Здравей, Алекс.
Дойдох да благодаря на директора.
Написа ми невероятно препоръчително писмо.
Това е чудесно. - Вие имате ли нещо общо с това?
Знаех, че ще спомене някои хубави неща, но не чак толкова.
Не бях аз, но винаги съм казвал, че си много добра ученичка.
Очевидно не само аз съм го забелязал. - Лайнъс, какво правиш в кабинета ми?
Само оставях подписите на наказаните за тази седмица.
Както ми бяхте заръчал. - Остави ги на бюрото ми.
Ще се видим на кръжока по история? - Когато го пуснат отново ли?
Вече съм свободен. Директорът намери друг заместник
за след часовете, нали? - Точно така.
Значи ще се видим в 16:00. - Чао.
Направи ли го?
Не. - Не?
Ами мястото ми за паркиране? - Вземи моето.
С нещо да помогна?
Помогни ми за навеса, моля.
Сър, на плажа има хора.
Да спрем ли? - Не.
Продължавайте по план. - Добре, г-н Уидмор.
Превод: Firefly & Movie_Girl http://subs.sab.bz