ИЗГУБЕНИ
Помощ!
Помогнете ми!
Някой да ми помогне!
Помощ!
Господи!
Уолт!
Пази се от горивото! Стой там!
Помощ! Помогнете ми!
Кракът ми!
Ей, ела да ми помогнеш!
Ти също! Елате да ми помогнете!
На "три" вдигате!
Едно, две, три!
Помощ! Помогнете ми, моля ви!
Помогнете ми!
Махнете го далеч от двигателите.
Махнете го оттук!
Помощ!
Помогнете ми, имам контракции.
В кой месец сте? - Едва в осмия.
На какъв интервал са? - Не знам, току-що усетих няколко.
Ей, махни се оттам!
Чуй ме! Ще се оправиш.
Но трябва да стоиш напълно неподвижна.
Ей, ти, ела тук!
Отнеси я някъде по-далеч от дима и остани с нея.
Ако контракциите станат на по-често от 3 минути, ме повикай.
Сигурно се майтапиш. - Сега се връщам.
Благодаря.
Ей! Как се казваш?
Джак.
Стой. Главата не е достатъчно назад. Така й духаш в корема.
Ама аз правех същото. Имам диплома за спасител.
Няма да е зле да си върнеш дипломата.
Може би трябва да й отворим дупка в трахеята. Примерно с химикалка.
Чудесна идея. Иди да намериш химикалка.
Някой има ли химикалка? Вие да имате?
Хайде!
Хайде, дишай!
Дишай дълбоко. Дълбоко...
Бързо! Бързо!
Вземи я и бягайте оттам!
Добре ли си? - Да.
А ти?
Стой при нея. - Никъде не съм тръгнал, пич.
Не знам коя е най-подходяща.
Всичките са добри. Благодаря.
Извинете.
Шили ли сте някога с игла?
Какво? - Кърпили ли сте някога джинси?
Аз...
Уших завесите вкъщи. - Прекрасно! Вижте...
Имам нужда от малко помощ.
Каква помощ?
Да ме зашиете. Лекар съм, но не мога да го стигна.
Да ви зашия? - Като завесите.
Тях ги ших на машина. - Ще се справите, сигурен съм.
Ако желаете.
Разбира се, че ще го направя. - Благодаря.
Това е за ръката ви.
Запазете ми малко... за раната.
Някакви предпочитания към цвета?
Не. Класическо черно.
Хайде!
Ей, ти!
Как се казваш? - Чарли.
Помогни за огъня. Ако не е голям, никой няма да го види.
Дадено. А ти как се казваш? - Саид.
Готово, Саид, насреща съм.
Може да повърна върху теб.
Чудесно се справяш.
Не даваш вид да се боиш.
Това не го разбирам.
Страхът е странно нещо.
Когато станах хирург, първата ми самостоятелна операция
беше операция на гръбнака на 16-годишно момиче.
И накрая, когато я затварях след 13 часа труд...
без да искам разкъсах дуралната торбичка.
Тя е в основата на гръбнака, където се събират всички нерви.
Съвсем фина мембрана...
И аз я разкъсах.
Нервите се изсипаха като фиде,
гръбначната течност рукна навън...
Ужасът беше толкова...
умопомрачаващ, толкова реален...
но знаех, че трябва да се справя с положението.
И взех решение.
Ще дам на страха да ме завладее и да си свърши работата.
Но само за 5 секунди. Само толкова време ще да му дам.
И започнах да броя.
Едно, две...
три, четири, пет.
И страхът си отиде.
Залових се за работа, заших я и тя се оправи.
Ако бях аз, щях да хукна да бягам.
Не вярвам.
Сега не избяга.
ОРИС
Досега трябваше да дойдат.
Кой? - Който и да е.
Не ям шоколад.
Може да стоим тук дълго, Шанън. - Самолетът има черна кутия.
Отлично знаят къде сме и ще дойдат.
Ще ям в спасителната лодка.
Ще ям в спасителната лодка!
Гладна ли си? - Да, благодаря.
Имаш ли още контракции?
Не, добре съм.
Ето, хапни си. - Ти също.
Топло ли ти е?
Не се отделяй от очите ми.
Ще ме следваш, където и да ида.
Разбра ли?
Не се тревожи за другите. Ние трябва да останем заедно.
Дали ще оживее?
Познаваш ли го?
Той седеше до мен.
Когато това се случи, бяхме на около 12 000 м височина.
Хлътнахме във въздушна яма и падахме...
може би 70 метра.
Турбуленцията беше...
Изгубих съзнание.
А аз не.
Видях всичко.
Знаех, че опашката я няма, но...
нямах сили да погледна назад.
След това се отчупи и предната част на самолета.
Нея я няма тук.
Опашката също.
Трябва да разберем откъде сме дошли.
Защо? - За да намерим пилотската кабина.
Ако е здрава, може да открием радиостанцията
и да съобщим на спасителния отряд къде сме.
Откъде знаеш тези неща?
Вземал съм уроци по пилотаж.
Но това не беше за мен.
Видях някакъв дим
там, в долината.
Ако ще търсиш кабината, идвам с теб.
Не ти знам името.
Кейт.
Джак.
Какво беше това?
Странно, нали? - Това Винсънт ли беше?
Не е Винсънт.
Някой видя ли това?
Да.
Буун!
Страхотно!
Как е питието?
Става. - Реакцията ви не е възторжена.
И питието не предизвиква възторг.
Само не казвайте на никого.
Това е нарушение на правилника за въздухоплаване, разбира се.
Извинете.
Господине! - Явно е на зор.
Извинете!
Дами и господа, моля да заемете местата си
и да затегнете предпазните си колани.
Нормално е.
Знам, просто никога не съм обичала да летя.
Мъжът ми все повтаря, че самолетите просто трябва да бъдат във въздуха.
Личи си, че е умен мъж.
Кажете му го, когато излезе от тоалетната.
Ще ви правя компания, докато се върне.
Не се тревожете, сега ще свърши...
Не приличаше съвсем на животно.
Този звук ми напомня за нещо познато.
Откъде сте? - От Бронкс.
Може би са маймуни. - Да. Островът на маймуните.
Не знаем дали това е остров. - Готов ли си?
Показа ми къде е бил димът. Мога да ида сам.
Идвам с теб.
Ще ти трябват по-здрави обувки.
Каквото и да е било, не беше нормално.
Някой има ли лосион за слънце? - Аз имам.
Току-що огледах корпуса.
Вътре е доста зловещо.
Не трябва ли да направим нещо с...
т-е-л-а-т-а?
За труповете ли говориш? - Т-р-у-п-о-в-е.
Разумно предложение.
Не, те ще ги погребат, когато дойдат.
Ще потърся пилотската кабина.
Ако намеря радиостанцията, ще пратим сигнал за помощ.
Ти наглеждай ранените.
Ако човекът с костюма се свести,
не му разрешавай да си вади шрапнела. Ясно?
Да. Ами онзи с турникета на крака?
Снощи спрях кървенето и го свалих.
Трябва да се оправи. - Дано, браво на теб.
Идвам и аз. Ще ти помогна. - Няма нужда.
Не ми се кибичи тук.
Чудесно.
Може ли да те питам нещо?
Мен? Каква чест! Откога го чакам.
Срещали ли сме се някъде?
Не, надали.
Познат ли ти се струвам? - Да.
Но не се сещаш откъде? - Не.
Май се сещам. - Наистина?
Хайде всички до един...
Не си ли чувала тази песен? - Чувала съм я.
Това сме ние - "Драйв Шафт".
Турнето във Финландия. Не си ли чувала за "Драйв Шафт"?
Съставът? - Да.
Бил си в "Драйв Шафт"? - Още съм там. Басист съм.
Сериозно? - Да.
Аз съм Чарли. Пея и бек-вокал.
Приятелката ми Бет ще откачи. - Дай ми номера да й звънна.
Наблизо ли живее? - Чувал ли си за "Драйв Шафт"?
Хайде всички до един...
Трябва да вървим.
Бяха добри. - Са. Все още сме заедно.
Готвим грандиозно завръщане на сцената.
Това нормално ли е?
Така да се смрачи посред бял ден!
Апокалиптична работа! Ехо?
Казвам ви, не ходете там. Пълно е с трупове.
Пак започна.
Господи!
Е, да действаме.
Да потърсим тази... - Радиостанция.
И да се махаме оттук.
Хайде!
Добре ли си? - Да, а ти?
Да.
И аз съм добре. Между другото и Чарли е добре.
Не е нужно да идваш тук. - Няма проблем.
Как изглежда радиостанцията? - Като уоки-токи.
Чувате ли ме?
Подай ми водата.
Ето, пийнете.
Колко са оцелелите? - Поне 48.
Имате ли нещо счупено? - Не.
Само малко ми са мае главата.
Сигурно имате сътресение.
Колко време мина? - 16 часа.
Шестнайсет?
Дойдоха ли спасители? - Още не.
Летяхме 6 часа...
изгубихме радиовръзка...
Никой не можа да ни види.
Обърнахме, за да кацнем във Фиджи.
Когато попаднахме в турбулентната зона,
се бяхме отклонили на 1000 мили от курса.
Сега ни търсят не където трябва.
Имаме радиостанция. - На това се надявахме.
Не бива да мърдате.
Добре съм. Радиостанцията е там.
Точно там.
Къде е Чарли?
Не работи.
Чарли?
Какво правеше в тоалетната?
Какво беше това?
Кейт!
То е отвън. - Кое е отвън?
Какво стана, по дяволите?
Хайде, Джак!
Остави я!
Ей!
Бягай!
Джак!
Едно.
Две.
Три.
Четири.
Пет.
Къде е Джак? - Не знам. Той ме издърпа.
Къде е? Как така не знаеш?
Разделихме се, аз паднах. Той се върна. Онова нещо...
Видя ли го? - Не.
Но то беше там. Бяхме мъртви. Аз поне бях.
И тогава Джак се върна и ме изтегли. Не знам къде е.
Трябва да се върнем за него. - Да се върнем? Там?
Онова нещо е чудовищно.
Тогава не идвай.
Кейт!
Чух те да викаш.
Крещеше "Джак".
Между другото, аз съм Чарли.
Какво е това?
Ама какво... - Това е пилотът.
Видя ли нещото?
Не. Беше точно зад мен, но аз се гмурнах в храстите.
Приятели...
Как може да стане такова нещо?
ИЗГУБЕНИ