Досега в "Експанзията"…
Хванах го!
Не! - Това не е твоето дете! Вече не!
Кога ще отвориш тази врата?
Не може да отворим тази врата отново. Тези хора ще те убият.
Пусни ме!
Сомнамбул тръгва, те са на път!
Не отиваме никъде, докато това нещо не умре.
Второ Сомнамбул си подава главата от станцията. Ще стане напечено.
Върнете се на пристанището или ще стреляме по вас!
Това е последно предупреждение.
Това няма да приключи нищо. Наоми беше права и ти го знаеш.
Изглежда сме свободни.
Когато оправдаете семейството ми, безусловно размразите активите ми,
ще поговорим как мога да помогна в сдържането на Земята и Марс
да взривят цялата проклета система.
Марсианският министър на отбраната Коршунов
претърпя гибелен сърдечен удар по-рано вечерта.
Един от нас трябва да загуби.
По същото време МКРФ Каракум изпратен от Коршунов
да вземе доставката на протомолекулната ти технология, беше унищожен.
И аз дадох заповедта.
Ще оправиш тази каша и ще се върнеш обратно на работа.
ЕКСПАНЗИЯТА
Е, изглежда имате проблем за разрешаване.
Направете път, ще се качим на асансьора и ще се върнем на кораба си.
Не мога да направя това. - Тогава имаме проблем.
Залегнете!
Прострелян си. - Какво?
Е, това е разочароващо.
Ще те закарам до медицинския отсек.
Мога да отида сам. Докторът ще се погрижи за мен.
Ти ни спаси.
Не заслужавам признание за това.
Ако Алекс не ме беше дръпнал от ръба, щеше да е твърде късно.
Уби ли това нещо от лабораторията? - Не. И няма значение.
Почти размених животите ви, за да го направя.
Това не звучи като мъжа, с който тръгнах от Ганимед.
И разбирам защо го направи.
Няма да се повтори отново.
Джим.
Хубаво е, че се върна.
Това изобщо не боли. Сигурен ли си, че е противовъзпалително?
Не. Казах ти, че моята специалност е ботаника.
Но си доктор. Как изглежда?
Ако беше папрат, щях да кажа, че имаш пагубна липса на хлорофил.
Съжалявам за момиченцето ти.
Все още не знаем какво е станало с нея. Не и със сигурност.
Прави си.
Това нещо, което се измъкна от лабораторията…
Мислиш ли, че е било дете?
Така мисля.
Хей, всички, позволих си да се обадя
на помощния конвой, към който Сомнамбул се е насочил и изглежда,
че ще правят малка маневра за спиране, така че ще се свържат малко по-рано.
Така че Сомнамбул ще има предостатъчно въздух.
Ти си един дяволски пилот.
Е…
Благодаря ти!
Отцепват Ганимед отново.
Как е Роси?
Няма да лъжа.
Долните палуби поеха много шрапнели от това торпедо
и има много пробиви отзад. Но тя е издръжливо момиче.
Малко нежност и любов и тя ще е добре като дъжд.
Готова ли си за малко кръпки?
Разбира се. - Добре, нека го направим.
О, въздухът е излетял. Добре, нека хвърлим поглед.
Проклятие, вратата е напълно не работеща.
Това е поражение от дяволски голям шрапнел.
Какво по дяволите е това?
Гадост. Холдън, в товарния отсек е!
Това е нещото, което преследвахме.
Кучият му син трябва да се е качил, когато го притиснахме в купола.
Как по дяволите е успял да се качи?
Няма значение. Този път нямаме избор
Трябва да го убием.
Няма нужда да ходим на сляпо. Ядрото с данни вече се разшифрова.
Нека просто опитаме да разберем, с какво всъщност си имаме работа тук.
То не прави нищо опасно. - И няма за му дадем шанс да направи.
Това нещо е живо оръжие, то е машина за убиване.
Не е машина. - Не е и човек.
Определено е било. - Вече не.
Ще отида там и ще поговоря с него. - Не, няма!
Ще го застреляме и ще се придържаме към застрелването.
И ако това не го убие, ще го изхвърлим обратно навън.
Единствено трябва да е зад корпуса, така че Алекс да извърти кораба
и да го издуха с двигателя. - Холдън!
Пракс, ще изпепелим това нещо до скапаните му атоми.
Има ли план Б?
Да. Увери се, че план А работи.
Горната палуба изглежда чиста.
Къде по дяволите е това нещо? Не го виждам.
Нито аз. Наоми?
Изгубихме го от поглед зад контейнера близо до преградата на долната палуба.
Там няма добра камера за тази позиция.
Продължавай да се движиш на твое ляво. Трябва да е там долу.
Бихме го видели, ако се раздвижи.
О, гадост! Какво по…
Еймъс, десният фланг. Аз съм наляво.
Подлагаме го на кръстосан огън и го избутваме през дупката.
Разбрано.
Какво по дяволите прави това нещо? - Не знам.
Изглежда сякаш се дращи.
Има някаква технология вкарана в гърдите му.
О, гадост! - Боже!
Какво по дяволите беше това?
Огън!
Холдън, Еймъс, Какво по дяволите става?
Капитана е в беда!
Това нещо го закова за стената с товарен контейнер.
Не мога да отворя магнитните ключалки.
Еймъс, отвори панела. Трябва да преодолеем заключването.
Заел съм се.
Еймъс, оттегли се!
Еймъс, губиш въздух. Трябва веднага да се махнеш оттук.
Махай се оттук! На никому не е нужна смъртта ти.
Отстъпва.
Може би вече не те смята за опасност.
Не е някакво глупаво животно.
Устройството, което изтръгна от гърдите си,
беше регулатор за безопасност, някакъв командноконтролен модул.
Контролен модул, да бе.
Това беше запалително устройство, разбираш ли?
Бомба, вероятно замислена да унищожи това нещо в случай,
че излезе от контрол, нали?
И ми се искаше да знаем за това нещо преди да го изтръгне от гърдите си.
Беше достатъчно умно да го махне.
Явно е интелигентно. - О затова ли ти…
Може да спорим дали е интелигентно, след като го разкараме от кораба.
Наранихме това нещо със сигурност. - Хей, хора! Виждате ли това?
Копае в преградата. Защо?
Гадост! Протомолекулата се храни с радиация.
Това нещо се опитва да стигне до реактора.
Ако пробие камерата…
Ние сме много или малко прецакани.
Ескортиращият ни кораб не отговаря. - Еринрайт трябва да е покрил и това.
Той те предостави на врага като коледен подарък.
Това копеле! Аз го обучих. Ти ме предупреди.
Език, моля! - Поверителен изглед.
Покажи ми всички комунални точки на достъп.
Раната ти не изглежда добре.
Благодаря за откровеността. По-добре е, отколкото можеше да бъде.
Блокирай комуникациите, никакви изходящи съобщения.
Искам охрана на всяка палуба.
Намерих изход.
Има тунел за поддръжка от другата страна на стената.
Би трябвало да ни отведе до асансьорната шахта.
Това няма да свърши работа.
Правилно. Ти няма да се справиш с катеренето.
Господи! Не защото съм стара. Той е прострелян.
Плюс тя наистина е стара.
Тук имаме защитима позиция. Ще я задържа колкото мога.
Върви до въздухопровода. - Няма да ви оставя тук.
Бойната ти броня е в капсулата. - Защо си я донесъл?
Вземи я и се върни да ни спасиш задниците.
Добре. - Ще те прикривам.
На три.
Едно, две, три. Върви!
Вие там? Искам да преговаряме.
Така ли?
Какво ще кажете, да се вържем здраво и силно да завъртя Роси?
Хващам бас, че ще го изхвърля през една от дупките.
Изключено! Маневра като тази ще го разцепи на две.
Това нещо е адски силно.
Съмнявам се, че просто ще се откачи и ще изпадне в космоса.
По-добре да направим нещо бързо, щото кракът на капитана е смазан.
Е, няма да бягам в маратон.
Не, но имаш достатъчно смачкани мускули и започва да се влива калий в кръвта ти.
Костюмът ти не може да филтрира много от това, после сърцето ти спира.
Знаеш много за това как хората умират.
Да, предполагам е така.
Фантастично.
Каквото и да е това нещо сега, то е било човек.
То е жив организъм, което значи, че трябва има някакви ограничения.
Защо не пуснем ток по палубата, за да го зашеметим?
Добре, виж. Това нещо разкъсва стомана като станиол,
няма нужда от въздух, не признава куршуми.
Смяташ, че малко електрошок ще го спре?
Холдън стои на същата палуба.
Опитвам да дам алтернатива. - Слушайте!
Това е проблемът! - Слушайте!
Когато стажувах,
направих обиколка на проучвателен кораб извън станция Палас.
Имахме един тон скапано оборудване.
Веднъж бързахме и кислородният вентил на един човек заяде отворен.
Налягането в костюма му нарасна
и започна за губи въздух от помощния вентил.
Той се изплаши, че ще остане без въздух преди да се върне на кораба,
така че заварихме вентила. - Но това в крайна сметка ще…
Да, костюмът му се пръсна като балон и го изстреля навън като ракета.
Е, това е щастлива история, но какво искаш да кажеш?
Добре. Роси е построен за колко? 20, 30 човека?
Е, след като сме само ние, имаме излишен въздух.
Така че ще запечатаме инженерното, палубата на реактора и машинното,
ще повишим налягането във всички тях, ще отворим шлюза на товарния отсек,
това ще издуха голямата врата заедно с това нещо.
Холдън е закачен долу. Такава промяна в налягането ще го разкъса.
Може би не.
Трябва да го направите. - Не!
Ще намерим друг начин.
Е, продължавайте да търсите,
докато се подготвяте да издухате това проклето нещо от кораба ми.
Това е заповед.
В орбитата около Венера (над еросовия кратер)
Там. Ето го там. Точно в средата на кратера.
Радиационната следа на тези импулси е същата като тази,
която беше записана на Ерос.
Ръбестите структури са нараснали средно с 9 мм. след първите ни изследвания.
Нивата на атмосферна киселина над мястото на удара се увеличават,
докато температурата пада.
Няма съмнение в това, че този кратер е активен.
А ние сме очистени от сонди.
Тук е мястото, където казваш, трябва да се спуснем,
така че да приближим сензорите си, за да получим смислени данни.
А ти ще отбележиш, че ще сме на предела на възможностите на кораба ни
и че марсианската ни сянка вероятно ще стреля по нас.
Пригответе се за атмосферен полет! Свалете ни долу!
Слушам, сър. Всички, подгответе се за спускане.
Подсилих всички уплътнения в машинното.
Веднага щом свършим тук, отиваме на следващата палуба.
Добре.
Еймъс. За това, което ти направих на Ганимед… Съжалявам!
Аз съжалявам.
Ти съжаляваш?
Да, аз.
Каза, че трябва да направиш нещо, а аз не слушах.
Накарах те да ме повалиш.
Няма как да ти е било лесно. - Еймъс…
Просто се…
Опитвам се да правя собствени избори напоследък
и както изглежда не мога да направя правилните.
Никой не е винаги прав.
Съжалявам, че те нараних!
Когато каза, че Холдън може да преживее това, ти излъга.
Да.
Не издухвай шлюза, докато не ти кажа.
Хора, вдигнете темпото.
С тази скорост това нещо ще стигне до реактора преди да запечатаме всичко.
В такъв случай…
Хей, докторе, вземи горелка и ела тук да ми помогнеш.
Не знам как се използва.
Завлечи си задника тук и ще ти покажа как.
Идвам.
Това няма да го отреже. Трябва да го забавим.
Хора, ще изключа двигателя. Може би това ще ни спечели малко време.
Подгответе се за нулева гравитация.
Сработи. Спря да копае.
О, гадост!
Насочва се обратно към Холдън.
Ако можех да стигна оръжието си. Ранихме го първия път.
Мога да го нараня отново. Ще ни спечели още малко време.
О, гадост!
По дяволите, не! Достатъчно от това. Съжалявам, Хос.
Включване!
Разумни хора сме тук. Знаем, че това не е твой план.
И че им е толкова неприятно, колкото и на нас.
Толкова ви е неприятно, колкото и на нас.
Не съм сигурен, че го виждам така, приятел.
Не е нужно да става по трудния начин.
Има повече от един начин да направим това.
Губиш много кръв.
Ще опитам да кървя по-бавно.
Питай го какви са алтернативите.
Ще се радвам да чуя какви алтернативи имаш.
Не е нужно някой да пострада.
Сега трябва да се успокоим, докато поговоря с господин Мао.
Значи няма да убиеш някой? - Не е нужно.
Глупости.
Няма да ме оставят да изляза от това. - Знам.
Живи сме само, докато Мао не се увери,
че не сме полезни за голямата му схема.
Поне знаем ли колко?
Стреляме по всеки, който не познаваме. - Ясно.
Напречни ветрове над 300 км/ч. Наблюдавайте наклона.
Регулиране на подхода.
Това ли е първото ти гмуркане през горещи облаци сярна киселина?
Е, имаше един път в колежа.
Марсианският кораб… Той е на курс за пресичане.
Прихванали ли са ни?
Не мога да кажа, сър. Има твърде много смущения.
Какво по дяволите беше това?
Марсианският кораб, сър.
Дявол го взел! Ще ни изпреварят.
Гадост.
Джим, има ли някакви минни заряди на този кораб?
Не, не мисля.
Какво би правила с тях?
Ще взривя проклетите товарни врати,
така че Алекс да изкара това нещо извън кораба.
Ако се опитваш да ме защитиш,
не мисля, че взрив с такъв размер ще свърши това, което искаш.
Трябва да има нещо. Просто не мога да го видя още.
Просто спри за секунда. - Не още.
Трябва да говоря с теб, моля! - Ще говорим после.
Не, сега!
Всичко е наред.
Виж…
Бил съм от другата страна на този разговор.
И ако имаме само няколко минути, трябва да ги вземем.
Просто…
Ако ми е дошло времето, не бъди идиотка като мен.
Не търси отмъщение.
Ако умра, остави ме да си отида.
Какво?
Вземи кораба и момчетата
и намерете някое сигурно място, за да превъзмогнете всичко това.
Да не ми казваш, че съжаляваш?
За всичко, което направихме след Кентърбъри?
Не.
Да, но…
само защото не мога да прекарам повече време с теб.
Отмъщение е последното нещо, за което мисля сега.
Не сме прави.
Сме. - Не сме.
Така че, освен ако не кажеш, как да те измъкнем безопасно
и да изкараме това нещо от кораба, не ми говори.
Не и докато не оправя това.
Побързайте, хора.
Ако не приемате думата ми за безопасността си,
какво ще приемете?
Обмисляте ли го?
Кажи му, че ми трябва достъп до комуникациите.
Съжалявам! Не може да изпадаш в шок.
Кажи му, че ми трябва достъп до комуникациите.
Трябва й достъп до комуникациите.
Не мога да направя това. Но виж…
Разбирам защо не ми вярвате. Повярвай ми ти.
Остави заместник секретаря и може да си вървиш.
Повтори това.
Имаме малкият състезателен кораб на Мао в другия док за совалки.
Предай ни първо Авасарала, за да я пазим.
Ти и марсианката го вземете и вървете.
Кажи му, че ти е нужно уверение за безопасността ми.
Ще взема марсианката и ще ни пуснеш да излезем.
Виж, и двамата знаем как става това.
Важни влиятелни хора започват да се бият помежду си,
хора като нас умират.
Нямам нищо против теб.
Ти нямаш нищо против мен.
Трябва да държа под контрол заместник секретаря, не теб.
Ще разменим заложници. Един от вашите за Авасарала.
За да знам, че няма да стреляш по нас след като излетим.
Това е яхта за удоволствия, не въоръжен кораб.
Но ще те придружа до хангара лично.
Достатъчно добре ли е?
Дай ми оръжието.
Спри, спри! Не се приближавай!
Ако си вдигна пръста от бутона, шлюза ще се заключи напълно.
Никога няма да се измъкнеш оттук. Ако ме убиеш, в капан си.
Хей, как…
Какво по дяволите? Трябваше да си долу да помагаш на Еймъс.
Правим това грешно. Чуй ме.
Това е хранителен градиент.
Това е храни… Какво? Господи! - Виж.
Наоми каза, че това същество получава енергия от радиацията, нали?
Да, разбира се. Смуче радиация, както кърлеж смуче кръв.
Когато намерихме протомолекулата,
тя се беше обвила ядрото на реактора, така че какво?
То следва хранителен градиент.
Както листата растат към светлината или корените към водата.
Пракс, губим си времето тук.
Как тези растителни глупости ще ни помогнат?
Може да променим градиента.
Дадем ли му по-добър източник на храна, който е лесен за достигане,
няма нужда да го насилваме навън, ще го примамим.
Този кораб има торпеда заредени с ядрени глави, нали?
Да?
Да.
Предупреждавам те, не се приближавай повече!
Кълна се, ще я заключа.
Кое те кара да мислиш, че трябва да отида в спускащия кораб?
Няма нищо друго долу.
Освен ако драматично не съм сгрешил в преценката си.
Прави си.
Слава Богу.
Но не си ме заключил тук отвън.
Да? - Защото веднага щом…
Няма нищо, което да те спре да ме пребиеш до смърт.
И за това също си прав.
Така че, накъде отиваме оттук?
Запитай се, заслужава ли?
Кой?
Мъжът на който служиш. Заслужава ли саможертвата ти?
Аз съм електротехник.
На път си да подложиш живота си за един недостоен господар.
Това не е почетна смърт, независимо какво са ти казали.
Значи… ако те пусна вътре, ти ще ме оставиш?
Имаш думата ми.
Мислиш ли, че би могла да ме хвърлиш в един от тези товарни шкафове?
Може би малко да ме отупаш? Просто да не помислят, знаеш.
Просто така си имате ядрена глава наоколо?
Взехме я от едно торпедо преди време.
Добрият поясник никога не хвърля нищо.
Ще го изнесем върху корпуса, докато стигнем до товарния отсек.
И тогава ще махна защитата и ти ще я хвърлиш далеч от кораба.
И надявам се, ако си прав, това същество ще тръгне след нея.
Мислех, че кърпенето на рана от куршум, ще е най-странното ми нещо за днес.
Продължавам да миля, че ще разкажа на Мей за това, когато се прибера.
Обикновено историите ми са за соеви семена.
Тя се преструва, че я е грижа.
Преструваше.
Еймъс, там ли си?
Точно тук съм, капитане.
Ако този план не проработи… - Ще издухам шлюза.
Няма начин всичко да свърши с това нещо на кораба.
Благодаря!
В случай, че трябва да… те убия, проста исках да кажа благодаря.
Направи някои доста глупави избори,
откакто командваш, но винаги си опитвал да постъпиш правилно, така че…
Да.
Това излезе лошо.
Искам да кажа, ти винаги се опитваш да си добър човек.
Не всеки го прави. Благодаря!
Беше хубаво, да не се тревожа, дали съм в правилния отбор.
Ти заложи.
Алекс, готови сме да излезем.
Разбрано.
В очакване съм да изключа двигателя по твой сигнал.
Ще ми трябва отговор, приятел.
Мисля.
Ако ще го правиш, преодолей го. - Какво?
Ако ще ме предадеш, аз разбирам. Това е разумен избор.
Но трябва да спреш Еринрайт преди да използва протомолекулата,
за да води войната, която винаги е искал.
Дължиш ми това. - Нищо не ти дължа.
Синът ми… - Да, синът ти.
Провалих се в работата си и Чаронпал умря.
Длъжен съм на него, не на теб.
Отплащам му се като пазя майка му в безопасност.
Какво по дяволите правиш?
Ако имам някаква стойност като затворник,
мога да я използвам да спася живота ти.
Въпреки, че не са решили да те отведат?
Това е лош залог. Няма да те оставя да го направиш.
Не отговарям пред теб.
Тук е Крисчен Авасарала. Задръжте огъня. Излизам.
Намерете момичето!
Почисти кашата. - Да, сър. Разбирам.
Ще се погрижа.
Нищо лично. - Предполагам, Мао е решил.
Толкова съжалявам.
Дръж очите си надолу.
Не за първи път съм в космически костюм.
Това е първият ти път в космоса без земя, без небе и без хоризонт.
Очите надолу.
Добре. Нека изкараме ядрото.
Бойната глава е отворена.
Хора, работи!
Прието. Пракс, щом изключа блокировката,
камерата ще опита да се затвори, така че ще я държа отворена ръчно.
Дръж я стабилно. - Хванах я.
Когато ти кажа, издърпай ядрото.
Сега. Издърпай го сега!
Извън вратата е. Насочва се към вас!
Добре, ето идва! Бъдете готови!
Виждаме го. Изчакай, Пракс!
Нека се приближи още малко.
Пракс.
Чакай.
Чакай!
Сега!
Пракс! Какво чакаш? Хвърляй го!
Хвърляй го!
Хайде, докторе, направи го!
Пракс, не е Мей!
Напускаме!
Алекс, вътре сме! Направи го!
Запалване на барбекюто!
Подготовка на всички единици.
Току що засякохме голям електромагнитен скок.
Мисля, че кратерът се движи.
Сър, марсианският кораб изчезна. - Какво значи "изчезна"?
Просто изчезна от обхвата ни.
Какво стана?
Мисля, че спряхме.
Това е невъзможно.
Сигурен си, че го няма? - Точно.
Раздробихме го чак до ядрата му.
Съжалявам, Хос. Това трябва да боли.
Добра работа, човек.
Вие, хора, наистина ми спасихте задника.
Всъщност беше негова идея.
Това е един находчив мъж на науката, нашият градинар.
Благодаря ти! - Радвам се, че си добре.
Момчета, може ли да останем насаме за минута?
Разбира се. - Да.
Радвам се, че не се наложи да те убия, братко.
Аз също.
Боже!
Прекарвам повече време в тази стая, отколкото бих искал.
Да.
Имам нещо, което трябва да ти кажа…
и не съм сигурна, как ще го направя.
Колко лошо може да е?
Казахме без повече тайни, но аз все още имам една.
Е, каквото и да е, ще бъдем добре.
Протомолекулата промени всичко,
с изключение на всичко, което не промени.
Не си спомням време,
в което Земята, Марс и Пояса не са воювали.
Страните се променят понякога.
За какво си мислим, че се борим.
За кои си казваме, че са добрите хора.
Но просто изглежда не можем някога да спрем да водим война,
след война, след война.
Част е от това да си човек.
Грозна част, но… не мисля, че някога ще се промени.
Технологията определено не я промени.
Оръжия, релсови оръжия, ядрени бомби.
Никое оръжие никога не носи мир.
Никой не знае какво иска протомолекулата или какво прави,
но все пак я използват.
Вече е твърде разпространена, за да бъдем сигурни, че ще изчезне.
Тя е част от уравнението сега…
и ще бъде отсега нататък.
Не можем да променим това.
Не можем да я избегнем.
Земята я има.
Марс я има.
И Пояса трябва да я има.
Не унищожих пробата ни.
Не пратих торпедото ни към Слънцето.
Не можах да го направя.
Имаше момент на Сомнамбул, когато помислих, че няма да оцелея.
Бях сигурна, че всички ще умрем там…
и че пробата ни ще бъде загубена.
И не можех да позволя това да стане.
Наоми…
Какво си направила?
Дадох протомолекулата на Фред Джонсън.
Сладки сънища.
Превод и субтитри 5koff