Досега в "Експанзията"...
Корабът му би трябвало да е смачкан, но е непокътнат.
Задействахме нещо, което не разбираме.
Може би структурата не е вход, а изход.
Липсваш ни. Ела си скоро.
Защо трябваше да поглеждаш? - Какво, за Бога, си направила?
Нещо става с "Роси". Нямам контрол над кораба.
Аз съм Джеймс Холдън. Обявявам, от името на СВП,
че поясниците са единствените законни притежатели на Пръстена.
Ударихме един от корабите на вътрешните
и ще го направим отново. - Това не съм аз.
Идва от нашия кораб. - Снимай всички, нуждаем се от
всички гледни точки на тази експлозия. Еймъс, освободи коридора.
Трябва да стреляме по "Росинанте", иначе ще убият и нас.
Някой се опитва да ви изиграе! - Махнете я от тук.
Ела с мен. - Дръмър, послушай ме!
За Бога, "Бегемотът" ни прихвана.
Какво правиш? Не сме по-бързи от ракета.
Недей... - Огън!
Хайде, Милър! Помогни ми!
Ако влезеш прекалено бързо, стаята ще те погълне.
Алекс трябва да забави кораба, или всички сме мъртви.
Трябва веднага да влезем в Пръстена.
Това ще бъде гадно.
Захранването все още дава грешки.
Пак го загубихме. - Рестартирай го.
Да, шефе.
Какво смешно има, Капитане?
Това беше първият ни изстрел, и виж какво стана.
Това имаме, това получаваме.
Сканирай отново... ако торпедото се е взривило,
трябваше да видим експлозията.
Нагата? Какво правиш?
Главен Инженер Наоми Нагата, какво правиш?
Разбирам, че това е труден момент, но имаме проблеми със захранването.
Искам да... - Не работя за теб,
и не работя за Андерсън Доус.
Аз дадох заповедта за огън.
Знаеш, че трябваше да стреляме. Ако не бяхме, вътрешните щяха да...
Ако си ги убила... - После ще ме мразиш, сега работи.
Съжалявам. Ако съм ги убила...
Съжалявам.
Двигателят на торпедото работи с пълна сила, но не се движи...
...а вече трябваше да ни е ударило.
Явно тук не важат обичайните правила.
Може би се е движило прекалено бързо.
Милър ми повтаряше, че трябва да забавим.
Като онзи състезател.
Искаш да кажеш, че ако обектите тук се движат прекалено бързо,
нещо се изнервя и ги хваща?
Това не е нормално. - Не виждам никакви звезди.
В някаква мъглявина ли сме?
Сякаш около нас има нещо, все едно сме в проклет балон.
Има толкова много смущения.
Това ми напомня за Ерос.
Много успокояващо.
Грешка, торпедото се движи.
Бавно е, но определено се движи. - Колко остава докато ни удари?
Вече дори не се движи към нас.
Отива ето тук.
Нямам никаква идея какво е това.
Милър не го спомена. - Милър?
Виждам го откакто Пръстенът се задейства.
Джо Милър? Онзи, който умря на Венера?
Може би не е точно мъртъв. - Може би не е точно Милър.
Чудесна тема за разговор, но нека първо се измъкнем, става ли?
Оръжията и комуникациите все още не работят.
Не искам да се приближаваме, преди да обясним,
че съобщението е фалшиво. - Беше излъчено от тук.
Имаме ли идеи как е станало това? - Освен саботаж? Не, никакви.
Това е с приоритет. Трябва да се уверим...
Какво си направил? - Еймъс?
Някой се опита да ни убие. Не бях аз, нито ти, нито Алекс.
Не бяхме ние. Ние също щяхме да умрем.
Видях го в машинното. - Не е направил нищо.
Съжалявам, не знаех... Трябваше само да ни даде достъп
до регистрите за съобщенията и друга информация, която криете от нас.
Лайно такова! Заради теб щяха да ни убият!
Не знаех, че е нещо такова. - Нещо влиза в пръстена.
Малко е.
Прилича на сонда.
Връща се.
Това ли е? Тогава как ще... почакайте.
Влиза нещо друго.
Изглежда е "Шиусен".
Следват курса ни. Опитват ли се да се свържат с нас?
Комуникациите не работят. Няма как да разберем.
Прихванаха ни. Може би искат да спрем.
Ако спрем, ще се качат на борда.
Готов ли си да им предадеш кораба? - Не. Продължаваме.
Торпедата им няма да свършат работа.
Това е добре. - Трябва ни връзка.
Трябва да говорим с този кораб.
Ще ми кажеш всичко, което трябва, за да оправя кораба.
Казвам ти, не знам какво съм направил.
Да видим дали ще мога да получа малко вътрешна информация.
Милър?
Говори с мен.
Какво искаш да открия?
Милър!
Експанзията Сезон 3, Епизод 9: "Непримиримост."
Превод: ksp21 subsunacs.net
Поради новите обстоятелства и атаката над "Сонг Ун",
както и неочакваното задействане на Пръстена,
незабавно нареждам изтеглянето на всички цивилни
от изследователската мисия на ООН.
ООН "Каунти Кълън" ще отведе всички невоенни служители
до станция Корлия на Титан за инструктаж.
Обратният транспорт ще тръгне оттам.
Не бих предприела тези мерки, ако не бях уверена,
че това е най-доброто решение за вашата сигурност.
Благодарна съм за вашите смелост и заслуги.
Видяхте ли? Дават тройно заплащане на тези, които остават.
50% стигат. Щом е тройно, някой ще умре.
И аз така мисля. Отивам на Титан. Къде е Рен?
Беше на "Сонг Ун". - По дяволите, не знаех.
Вероятно е подремвал някъде. Така живееше, така и загина.
Покажи малко уважение.
Трябва да опразним шкафа му, преди да тръгнем... за семейството му.
Да, добре.
Разбирам защо ни евакуират.
Просто много ме е яд.
Де да можехме да останем на борда. - И на мен ми е неприятно.
Бяхме толкова близо... само ако имаше начин.
Г-це Фейгън. Да не сте дошли да споделите разочарованието ни?
Аз ли? О, не.
Поне на Титан ще имаме добра компания.
Сигурна съм, че ще си прекарате чудесно.
Ти няма ли да идваш? - Това е тайна.
Чудя се дали изобщо е тук.
Би било типично за нея да не дойде на собственото си парти.
Трябва да започваме.
Знам, ще ги намеря.
Мислиш, че ме познаваш? - Постъпките ти говорят вместо теб.
Не ми трябва позволението ти.
Няма да излагаш семейството ни. - То не е мой проблем.
Може ли да се карате после?
Няма да позволя на дъщеря си да блудства из Пояса.
За курва ли ме мислиш? - Не знам каква си.
Моля ви. - Щеше да се откажеш от отбора,
тази вечер, пред всички, без да ми кажеш...
Да не мислиш, че не исках? Смяташ ли, че ми е приятно?
Интересуваш се от хорските приказки повече, отколкото от мен.
Говориш глупости. Винаги съм те слушал.
Прав е. - Толкова си неблагодарна,
ограничена, разглезена и глупава...
Майната ти!
Майната ти.
Всичко, което правиш, е зло,
и не искам да съм част от него.
Дадох ти всичко. - Не го искам.
Приключих.
Джули.
Партито свърши. Отпрати ги.
Спирам състезателния отбор до края на сезона.
Ще наваксаме догодина, когато... сестра ти се вразуми.
Бих могла да я заместя. - Не ставай смешна.
Не знаех, че ще стане така. - От кого го взе?
Не съм го срещал. - Опитай пак.
Не знам. Кълна се.
Това ще помогне ли?
Алекс? - Да?
Това ще помогне ли да оправиш комуникациите?
Откъде да знам. Наоми е по тези неща.
Да, знаех си, че така ще кажеш.
Добре, аз поемам оттук.
Вие сте виновни и сега ще си понесете последствията.
Ще те питам само веднъж, а после ще я убия.
Не. - Как да поправя кораба си?
Не знаем.
Остави го да отговори.
Отговори ми!
Алекс, сега пък какво?
"Шиусен" пуснаха две сонди.
Едната се връща към пръстена.
Засилваха първата докато онова нещо не я спря и сега...
...сега се движи към центъра, точно както торпедото на "Бегемот".
Колко бързо се движеше, когато беше спряна?
С малко над 18,000 км/ч.
Добре, значи вече знаем ограничението.
Да, и "Шуисен" увеличават скоростта си до същата,
която е повече от нашата, и да, ще ни хванат.
Не желая да ни хващат.
Изравни скоростта ни с тяхната.
Готово.
Другата сонда... не отива към пръстена.
Движи се към балона.
Шефе, тази втората сонда...
...изчезна.
Как така изчезна? Излезе от пръстена ли?
Не, това изглежда различно.
Сондата поддържаше скоростта и докосна другата страна на балона,
и после нещо стана с нея, все едно...
...престана да съществува.
Тогава явно трябва да стоим далече от краищата.
Да, добра идея.
Значи... ако обърнем, МКРФ ни хващат.
Ако продължим направо, ще стигнем до другата страна на балона.
Дотогава имаме време, за да измислим друг вариант.
Един марсиански скиф току-що излезе от пръстена.
Добре, значи е възможно.
Изпращат съобщение.
Прехвърли го към мен.
До всички кораби, това е важно съобщение от МКРФ.
Установихме, че електромагнитното изкривяване на Пръстена
е прекалено силно, за да минат съобщения през него.
МКРФ "Шиусен" е от другата страна, в преследване на "Росинанте".
Съветваме ви да не влизате през Пръстена,
преди да направим пълен анализ на ситуацията. Край.
Къде е главният ни инженер?
Проверяваш ли ме?
Да, това също.
Кога ще бъде стабилно захранването?
Ще го закърпя до края на смяната, но системата е за Ноев ковчег,
не за боен кораб.
Не е най-добрия за целта ни, но с това разполагаме.
Имам новини.
Приятелите ти са оцелели.
Какво? - Да, поне така изглежда.
МКРФ си подадоха главата, за да ни кажат, че ще арестуват Холдън,
а през това време ние трябва да стоим и да чакаме.
Не биха го казали, ако "Росинанте" беше унищожен.
Има ли поражения по кораба? - Не знам.
Ами съобщението на Холдън и "Сонг Ун"? - Не знам, но скоро ще разберем.
Ще минем през него? - Не сме дошли дотук,
за да ни казват какво да правим.
Радвам се, че бившият ти екипаж е оцелял.
Радвам се за теб и за тях. Никога не съм желал смъртта им.
Стреля по тях. - Всъщност, капитанът го направи,
но и аз бих постъпил така.
Трябваше да го направим пред вътрешните,
иначе щяха да мислят, че сме с Холдън.
Ако ни бяха обвинили за "Сонг Ун", щеше да има истинска битка...
Холдън не го е направил.
Натопиха го. - Вярвам ти.
Значи одобряваш убийството на невинни?
Това звучи още по-зле. - Не и ако така спасявам своите.
Чувстваш вина, защото си застрашила живота на приятелите си.
Вината е като солта.
Ако сложиш малко, премахва горчивината.
Не знам за какво говориш. - И на мен ми липсва старият екипаж.
"Тайнън" беше добър кораб, с добри хора.
Най-добрите пирати в Пояса.
Защо ги напусна?
Надраснах ги, както и ти си надраснала стария си кораб.
Но после става нещо, нали?
Забравяме.
Помним само добрите моменти и мислим, че можем да си ги върнем,
да бъдем същите тези разкрасени личности, които помним.
Може би си струва да се опитаме. - Не, никога не се получава.
Ако позволиш носталгията да те подмами, много ще съжаляваш.
Имало е причина да оставиш екипажа си.
Напуснах СВП много преди "Роси".
А сега се върна обратно при нас и си ни нужна тук.
Ще поправя кораба.
Това ми стига.
Шефе?
Добре ли си?
Щях да се обадя по радиото, но... не исках да те прекъсвам,
в случай, че...
Милър няма ли го?
Милър! - Боже.
Махни си ръцете от мен... Не можеш да постъпваш така!
Еймъс, спри! Спри! - Не сме направили нищо.
Не можеш да ги изхвърлиш! - Да, мога.
Това с нищо няма да помогне. - Помогни ни, той е луд!
По-добре се облечи. - Нали каза, че ти помагат.
Не знаят как да го оправят. Проверих. - Това как ще помогне?
Мислех си, тъй като нямаме връзка, единственият начин е лична среща.
Тях Марс не ги издирва за кражба на кораб, така че...
Ти също, сложи си шлема.
Щях да пратя само оператора, но с ръкавиците няма да може да...
...човекът е сляп. Време е за тръгване.
Чакайте! Не забравяйте да им кажете, че не сме взривили "Сонг Ун".
Кажете им истината, моля ви.
Всички, освен основния персонал,
да докладват на отговорник по дебаркиране,
за да бъдат разпределени в евакуационните кораби.
Всеки, който не спази директивата, ще бъде изведен принудително
и ще бъде качен на първия свободен кораб.
Удивително е, нали? - Определено.
Гледката от Титан няма да бъде същата.
Напротив. Екранът си е екран.
Така е, просто...
Опитвам се да те разведря.
Изобщо няма да е същото...
Нищо не може да се сравни с чувството да си тук.
Кога ще тръгваш?
Кога ще тръгвам ли?
Сериозно ли, пасторе? Не си ли женена?
Да... женена съм.
Няма да тръгваш с останалите, нали?
Не. Тук съм за цялото пътуване.
Как се уреди?
Изнудване... или по-скоро шантаж, но изнудване звучи по-добре.
Началникът ще напуска и се е кандидатирал за работа
в една от компаниите на майка ми.
Така работи светът.
Мислиш ли, че можеш да уредиш и мен?
Защо ти е да оставаш? - А на теб?
Просто съм остаряваща дебютантка, опитваща се да смекчи самотата
и съжалението си с търсене на силни усещания.
Твой ред.
Това е първото чудо, което се е случило в живота ми.
По-скоро единственото чудо, което се е случило в живота ми.
Не е истинско чудо, но...
...променя всичко. Да бъда толкова близо
и просто да си тръгна звучи нелепо.
Ако кажа, че ме зове... - Ще звучи прекалено.
Да.
Може би просто трябва да видя какво има там?
Така е по-добре.
Искаш да задоволиш егоистичната си нужда да бъдеш част от нещо велико.
Да.
Ударихме един от корабите...
Знаех си, че има нещо нередно с този тип.
Герой на слънчевата система, друг път.
Чудя се за какво още е лъгал.
Вероятно за всичко.
Когато марсианците го хванат... ще знаем със сигурност.
Ще искам пълно обезщетение за отменената смяна.
Няма да ти се получи. - Не пречи да опитам.
Няма да му трябват.
Искам да видя служебните му документи.
Доклади за работниците.
"Соледад има технически познания, но постоянно създава драма."?
Така е. - Задник.
Какво пише за мен? - Станислав Кълп.
Добра оценка за компетентност... Предложил те е за повишение.
Рен, нямаше нужда.
Мелба Ко: "Нова е и има някои пропуски в знанията..."
Това също е вярно. - Върни го.
Има и добри неща. "Има потенциал, с малко насоки,
би могла да стане отличен техник. Добра инвестиция е."
Не тази вечер. - Организирах това празненство за теб.
Всички си тръгнаха и ще говорят само за това какъв провал е било.
Нека говорят. - Нека говорят?
Няма да говорят само за теб, ще говорят и за нас с татко.
Ти ни изложи.
Татко прави всичко за теб.
Отнасяш се с него като с пълен боклук.
Уморих се. - От какво?
От теб и високомерието ти.
Къде отиваш?
Да се мотаеш със скъпите ти поясници? Да спасяваш човечеството?
Осъзнаваш ли колко си снизходителна?
Толкова си самовлюбена.
Не смей да ми обръщаш гръб.
Писна ми да ме унижаваш.
Баща ни е увреден.
Никога няма да си достатъчно добра за него.
Ами сега?
Не.
Нищо. Преди Милър не млъкваше. Сега просто го няма.
Може би преминаването през Пръстена го повреди.
При вас как е? - Оръжията и комуникациите не работят.
Каквото и да е направил Коен на "Роси", влязло е навътре.
Ще ни трябва корабостроителница, за да я оправим.
Не можем да обърнем, защото ще ни хванат.
Ако продължим, ще се ударим в балона и ще умрем.
Не можем да говорим с никого и не можем да се бием.
Единствената ни надежда е Моника и Коен да кажат добри неща за нас.
Не бих разчитал на това.
Алекс мисли, че съм бил твърде груб.
Бях любезен.
Щеше ми се първо да ме беше попитал.
Извинявай, Капитане. - Няма нищо.
Добре, какво ще правим?
Ще се предадем.
Ще забавим, ще ги оставим да се качат,
ще видят, че са ни саботирали и че сме невинни.
Може би за терористичния акт, но пак ще вземат "Роси".
Да, вероятно.
Или това, или умираме.
Не мислех, че ще свърши така.
Поясници.
Слушайте.
Говори вашият капитан,
а това е вашият кораб.
Това е вашият момент.
Може би мислите, че ви е страх, но това не е вярно.
Това не е страх.
Това е вашата готовност.
Вашата сила.
Ние сме поясници.
Познаваме бездната.
Където и да отидем,
сме у дома.
Тук не е по-различно.
Никой няма по-голямо право от нас, никой не е по-готов.
Вътрешните влизат в Пръстена, наричат го свой,
но го отвори един от нас.
Ние сме Пояса.
Ние сме силни, ние сме готови,
и не чувстваме страх.
Този момент е наш.
За Поясниците!
Поясници!
- Да!
Поясници!
Евакуационния кораб за станция "Корлия", Титан, е отворен за пътници.
Моля оставете багажа... уверете се, че е маркиран...
ООН не носи отговорност... - Хектор.
Ана, и ти ли си на този кораб?
Не съм, както и ти.
Какво... ще ми заемат мястото. - Мястото ти не е там.
Намерих начин да останем. Само не задавай много въпроси...
Извинете, госпожо...
Това е той.
Мичман, не сте в униформа. Моля, елате с мен.
Не, не мога. - Ако тръгнете веднага,
няма да те считаме за дезертьор.
Исках да се бия с Марс и Пояса, а не с това проклето нещо.
Пехотинец си, за Бога... - Видяхте какво стана с "Арбогаст".
В безопасност ли се чувствате?
Затворете ме на Титан... Няма да вляза в това нещо.
Махнете го от тук. Извинете за безпокойството.
Какво има?
Не, не мога да вляза там.
Има правила... не мога...
Мислех, че искаш да го видиш. Да дойдеш чак дотук и да си тръгнеш...
Не мога. - Страхуваш се. Аз също.
Но толкова ли те е страх, че да пропуснеш това?
Това е първият ни контакт. Няма да се случи пак.
Ако бях сам, щях да го направя, наистина.
Но... имам семейство. Синът ми е на 11.
Не мога да рискувам да порасне без баща.
Единственото, което виждам в този пръстен,
е още мрак и кръв,
в името на фалшив бог.
Преди грешах.
Бог не е с нас тук.
Затваряме вратите.
Здравей, любов моя.
Не знам как да ти го кажа, но...
...ще мина през Пръстена.
Заради забавянето, ще получиш това, след като вече съм от другата страна,
и... няма да чуя гласа ти, преди да се върна.
И...
...ще...
...ще се върна.
Паралелните честоти са готови.
Защитните протоколи са задействани. Очакваме заминаването на корабите.
Здравей. Виждах те из кораба, но не се познаваме.
Аз съм Ана. - Името ми е Мелба.
Здравей. Ще останеш ли на борда?
Да. - Да.
Аз също, но сега, когато няма връщане, ми идва малко в повече...
Напълно те разбирам. - Притеснявам ли те?
Не, просто... няма нищо.
Защо реши да останеш?
Къде е Джули?
Кучката най-накрая замина. - Не говори така за сестра си.
Ти я нагруби повече тази вечер.
Знае как да ме ядоса, така е.
Припомня ми младините.
Има хъс. - Изплю ти се в лицето.
А ти й се възхищаваш? - Има волята да прослави името ни.
Отказва да бъде спряна, дори от мен.
А ти какво правиш? Организираш празненства?
Мелба? Добре ли си?
Заради парите. Останах, заради парите.
Извини ме.
Не ме познавате, но работех с баща ви.
Рен ми беше приятел, съжалявам, че си отиде.
Трябва да изпратя съобщение до баща си.
Името му е Жул-Пиер Мао. Да, същият.
Тате, всичко, от което се страхуваше за протомолекулата се случи.
Вместо да те почитат за работата ти, гниеш в затвора.
Не мога да променя това.
Но мога да унищожа човека, който те срина.
И това е нещо, което Джули никога не би могла да направи за теб.
Исках да го знаеш.
Мислех, че Ашфорд е параноичен. "Заключи скифа", каза.
А аз питам, "Защо?".
А той, "За да не дезертира някой."
Аз казвам, "Кой би дезертирал сега?".
И?
Защо?
Върнах се поради грешна причина.
Значи сега съм грешна причина?
Поясът е в кръвта ти. Ние сме твоят народ.
И ви обичам.
Винаги ще ви обичам.
Но се връщаш при тях... твоите вътрешни.
Не разбирах защо си тръгвам.
Изпитвах...
носталгия.
Без да ми кажеш и дума?
Страхувах се, че няма да ме пуснеш.
Подценяваш ме.
Не лети прекалено бързо.
Защо забавяш? Вървеше добре.
Куде беше, по дяволите! - Хайде, към местопрестъплението.
Трябва да разгледаме уликите. - Без повече криминални истории.
Искам да знам точно какво знаеш.
Значи искаш да говорим за нелокалната квантова холограма,
фазово-свързаните адаптивни вълни, резониращи в клетките на мозъка,
което изисква някои функции на Лоренцовото многообразие и...
...помисли, ще почакам.
Значи, местопрестъплението? - Местопрестъплението.
Трябва да тръгваме, хайде, към управлението, към ядрото.
Това нещо в средата, което хвана кораба и торпедата?
Имам случай за разрешаване, а ти искаш истината.
Изглеждаш различно.
Сигналът в Пръстена е доста добър.
Много е... добър.
Идваш или не?
"Росинанте", говори Наоми.
Прибирам се у дома.
"Роси", чувате ли ме?
Хора?
Аз съм.
Дръжте се.
Идвам.
Превод: ksp21 subsunacs.net