Досега в "Експанзията"...
"Протомолекула"... Вече са му дали и име.
Не сме го искали, но тази борба вече е наша.
Ще я скрием. Никой не знае, че е у нас.
Ще бъде на сигурно място. - Какво става?
Ерос промени траекторията си. Ще се сблъска със Земята.
Оставиха ме тук съвсем сама. Просто искам да си отида вкъщи.
Защо не отидем на Венера?
Инцидентът с Ерос беше първият ни контакт с извънземен живот.
Прекалено опасно е да държим пробата си там.
Трябва да я изстреляме право в слънцето.
Това е единственият начин. - Готово ли е?
Да, свършено е.
Навлизат в орбита!
Престрелка, 500 метра!
Какво знаеш за Д-р. Лорънс Стрикланд? - Той е педиатърът на дъщеря ми.
Отивате на Ганимед, за да откриете Стрикланд. Моля ви, вземете ме.
Бяхте прави за Ганимед. Било е тест на ново оръжие.
Продава се и Марс го иска. - Какво правехте с протомолекулата?
Създадохме нещо... по свой образ.
Няма да ходим никъде, докато не убием това нещо.
Ето го! - Не, моля те!
Това не е детето ти! Вече не!
Господин Мао, корабът МКРФ "Каракум", изпратен от Коршунов,
за да транспортира вашата протомолекула,
беше унищожен над Ганимед.
И аз дадох заповедта.
Залегнете!
Прострелян си. - Тръгвай към шлюза, веднага.
Огън!
Съществото се храни с радиация. Ще го подмамим навън.
Пракс, това не е Мей!
Паля барбекюто.
Мисля, че спряхме.
Протомолекулата промени всичко.
Не помня кога последно Земята, Марс и Пояса са били в мир.
Никой не знае какво иска протомолекулата или какво прави,
но въпреки това я използват. Земята я има, както и Марс,
а сега и Поясът се нуждае от нея. - Наоми... какво направи?
Дадох протомолекулата на Фред Джонсън.
Експанзията Сезон 3, Епизод 1 "Борба или бягство"
Превод: ksp21
Арбогаст е бил над кратера на Ерос в момента на събитието.
Експерти от цялата система настройват уредите си към Венера,
за да следят активността на така наречената "протомолекула".
...много вярват, че това е началото на война.
Планетарните защити са в режим на тревога,
кораби на ООН бяха изпратени от Земята и Луната,
за да подсилят флотилиите си в Пояса и Външните Планети.
Обвиненията към ООН за убийството на министър Коршунов...
Империализма на Земята продължи прекалено дълго.
А сега действията им ни докараха до ръба...
Ако искат да ни предизвикат в битка, ние сме готови и няма да отстъпим.
Народът ни е единен.
Марс ще възтържествува.
Навсякъде цари отчаяние.
Повечето поясници смятат, че този път войната е неизбежна.
Третата флотилия започна прихващане. Очакват заповед за атака.
Трябва да върнем Марс в преговорите, преди тази лудост да се разрасне.
Къде по дяволите е Крисчен? - Не знаем, все още не е докладвала.
Сър, ако започнете да водите преговори за мир,
ще направите огромна грешка. - Аз съм генерален секретар.
Решението е мое.
Разбира се, сър.
Тъкмо бяхме готови да сключим договор.
Марс се опитваха да ни заблудят и да се възползват от хаоса след Ерос.
През това време разполагаха флотилиите си и ни засипваха с лъжи.
Обвиняваха ни за убийството на министър Коршунов и за Ганимед.
Не знаем кой е атакувал първи... - Достатъчно!
Марс от 100 години говорят как ще създадат рай за народа си.
И какво направиха вместо това?
Общество с една-единствена цел - война.
Сър, всички анализи стигат до едно и също заключение.
Имат по-добри кораби, но ние имаме значително повече.
В случай на тотална война, ще победим. - Тотална война?
Ако Марс се добере до извънземната технология на Венера,
със Земята е свършено. - Властта е у мен.
Аз ще поема тази отговорност, не ти. - Сър, след пет години, Марс
ще има силата да налага волята си над цялата система,
и да ограничи достъпа ни до ресурсите на Пояса.
Ако това стане, по-скоро ние ще се превърнем в тяхна колония.
Бъдещите поколения ще помнят днешния ден,
като момента, в който сте променили историята.
Свикайте съветът по отбраната.
Искам официално да обявим война.
Чухте генералния секретар. Да тръгваме.
Да го обмислим. Искам пет възможни сценария и план за отстъпление.
Джо, върви с нея.
Корпусът на реактора е невредим. Няма критични повреди.
Момчета...
Има ли още следи от протомолекулата при вас?
Не, мисля, че сме готови. - Добре, влизайте вътре.
Пракс...
Пракс, запечата ли товарното отделение?
Да... тъкмо свършвах.
Еймъс. Познавам Холдън, няма начин да е наред след всичко случило се.
Какво ще правим?
Остави го намира.
Еймъс, чуй ме... - Ти харесваше Церера, нали?
Там сигурно има много работа, и знаем, че имат добри бордеи.
За какво говориш? Семейството ни се разпада.
Разбираш ли? - Никога не сме били семейство, Алекс.
Просто бяхме късметлии. Заедно бяхме по-силни, вече не сме.
Значи това е решението ти? Да загърбим всичко?
Корабът, нашия дом, "Роси"?
Искаш да кажеш кораба, който откраднахме от Марс?
Само ние можем да спрем това. - Продължавай да си вярваш.
Не, не сме приключили.
Виж, погледни ме в очите и ми кажи съвсем честно.
Какво си помисли, когато Наоми ти каза какво е направила?
Ще бъда честен. Не знаех какво казва, защото кръвта ми кипеше.
Те е тази, за която я мислех.
Хора, погледнете си съобщенията.
ООН Обявява война на Марсианската Република.
Ще се озовем в средата на военна зона.
Трябва ни ново име за транспондера и идентификацията.
И двете страни искат този кораб.
Разбрано.
Всичко е наред.
Не заспивай.
Стой буден. Всичко е наред.
Всичко ще бъде наред.
Все още има врагове на борда.
Разбили са асансьора, който беше единственият ни изход.
Така че, първо най-важното. Ще изляза за 5 минути.
Можете да издържите поне толкова. - Взех те, за да ме пазиш.
Тръгвай, Боби, изчезвай. - Млъкни.
Вземете го. - Не искам.
Вземи го!
Ако някой друг освен мен влезе, застреляй го.
Да не си посмяла да ни оставиш тук.
Ей сега се връщам.
Уволнена си!
Мислех, че сме се договорили. - Нова уговорка.
Виках за теб. - О, много ми помогна.
Трябва да ми помогнеш да поема управлението на кораба.
Аз съм само електротехник. - Е, днес ще бъдеш герой.
Товарното е запечатано и налягането е възстановено.
Вътрешните най-накрая получиха войната си.
Трябва ми ново име за транспондера.
Аз ли да го избера? - Защо не?
Добре, какво ще кажеш за...
Какво ще кажеш за "Конторта"? Съкратено от Pinus Contorta.
Това е вид иглолистни дървета на Земята, които
виреят учудващо добре в безтегловност.
Прекарах много време покрай тях в университета. Добра компания са.
В тях има нещо много интересно.
За да оцелеят, трябва да изгорят.
Семената им излизат от огъня.
К-О-Н-Т-О-Р-Т-А.
Мъдростта на иглолистните.
Бих могъл да кажа, че си ми длъжник, или че имаме сметки за разчистване,
но това е в миналото. Вече нямаме време за това, защото Поясът
има възможността да бъде наравно с останалите играчи.
Защото оръжието на Вътрешните Планети е у мен,
а у теб е ключът към разгадаването на това оръжие.
Дай, за да ти бъде дадено.
Защо ме гледаш така? Спасих ти живота.
Имам нова вдлъбнатина на черепа. - Искаш ли още една?
Къде е марсианският ни танк?
Значи ти ще ни браниш? - Точно така.
Подхожда ти.
Ерънрайт заповяда да те убият.
Ще иска потвърждение, а няма да получи такова от този тип.
Какъв ще бъде следващият му ход? - Има негови хора на ескорта.
Вероятно ще се върнат. - Значи превземаме този кораб,
бързо стигаме до станция и изпращаме зов за помощ.
Ако нямаш по-добра лоша идея... - Нямам.
Добре, готов съм. - Почакай.
Да тръгваме. - Нека ти помогна.
Чакай, какво стана? - Може би просто ще...
За минута.
По дяволите.
Чудесно, мадам.
Това е Тео. Той ще ни помогне.
Дай ми го. Да.
Докладите от флота, сър. - Остави ги в офиса.
Имам чернова за изявлението ви, трябва да я прегледате.
Дръж ме в течение. - Да, сър.
Поверителен режим.
Чувал ли си се с Авасарала?
Не, ти?
Не.
Тя знае. - За какво говориш, Садавир?
Сър, трябва да обсъдим Ерос. - Точно сега ли?
Не бях искрен относно отсъствието на Авасарала,
както и за делата й, понеже не бях сигурен.
Сигурен в какво? - Вярвам, че участва в заговор
против това правителство. - Трябва да си много сигурен,
преди да отправяш подобни обвинения.
От няколко години, Крисчен управлява зад кулисите.
Публичните й атаки към Жул-Пиер Мао и Фред Джонсън
имаха за цел да прикрият истината за Ерос,
който беше оръжеен тест на извънземна технология.
Тя спаси Земята от Ерос. - Бедствие, което беше нейно дело.
Вижте, Крисчен ни убеди да дадем ракетите на Фред Джонсън
по време на кризата с Ерос...
ракети, които все още липсват. - И къде е тя сега?
Според източниците ми е на тайна среща на кораб, собственост
на Жул-Пиер Мао, заедно с марсианския си предател.
И този кораб в момента се крие в Пояса.
Защо по дяволите не ми каза за това, Садавир?
Защото обичам тази жена.
За бога, тя ми е като майка.
Ако отношенията ни са повлияли на преценката ми,
ще си понеса последствията
Мислиш ли, че би предложила протомолекулата на Марс?
Всичко е възможно, когато осъзнае, че вече не е в безопасност.
Какво искате да направя?
Хвани я, на всяка цена.
Пробата е била у тях през цялото време. Холдън ни излъга.
Кой ти каза къде се намира?
Наоми Нагата.
Кучка. - Сега имаме с какво да ги сплашим.
Това ни прави силни. - Колко време ще отнеме на
Андерсън Доус да я открадне? - Не, няма да я открадне,
защото вече му казах за нея.
Виж, той има учен, който е ключът към всичко това.
Казал си му? - Нов ден, нови приятели.
Не можем да си позволим да бъдем ограничени.
Съюзяваш се с Андерсън Доус...
Който подтикваше поясниците да изстрелят ракети към Земята...
...който за малко не унищожи Тайхо и не уби и двама ни.
Транспондерът е готов.
Това няма да ни помогне много.
Трябва да отидем в Тайхо!
Не. - Фред Джонсън ще ни помогне.
Разбира се. Ти му даде синята пихтия.
Сега искаш да му занесеш и един хубав боен кораб.
Какво си мислеше, Наоми? Знаеш ли колко още хора ще загинат
заради постъпката ти? - Поне няма да са поясници...
Ти шегуваш ли се? Исках да я дам на Марс, помниш ли?
Но всички заедно решихме, да я изстреляме към слънцето.
Кое ти дава правото да решаваш вместо нас?
Говорехме за оцеляване. Тайхо е начинът ни да оцелеем.
Няма да ходим на Тайхо. Ще пробваме на Палас или Церера.
Има много места, на които да се скрием докато това премине.
Всички знаят кои сме, и много от тях ни смятат за престъпници.
Пет минути след като кацнем ще ни издадат на Марс за някоя награда.
Ако са марсианци, ще ни отнемат кораба насила.
Ако са от Земята, просто ще ни взривят.
Нямаме приятели, никъде не сме в безопасност.
Дните ни са преброени, ако не паркираме този кораб.
Закарай ни до Тайхо, и няма да ме видите повече.
Хайде, да свършваме с това.
Добре, донеси го.
Стойте зад мен. Ще стане грозно.
Не стреляйте. Не сме въоръжени.
Ние сме просто от екипажа.
Настроих двигателите да горят много.
Ще ни мислят за товарен кораб. Стига да не се приближават.
Като свършиш, кажи на Алекс да изключи комуникациите.
Разбрано.
Трябва да отидем на Тайхо.
Алекс също мисли така.
И на мен не ми харесва, но тя е права.
Тайхо? - Само така ще останем живи и
извън някой марсиански затвор.
Фред Джонсън е познато зло. - И ни е длъжник, заради Наоми.
Да.
Кажи ми, когато всичко е готово.
Как е кракът ти?
Нищо му няма. - Сигурен ли си?
Защото изглежда, сякаш изпитваш силна болка и аз просто...
Добре съм.
Добре.
По-добре пробвай с чай.
Ей, добре ли си? - Все едно имам махмурлук.
Да, нищо ти няма.
Винаги съм искал да пилотирам. Обучават те, дават ти сертификат,
а после не ти дават да припариш до контролната зала.
Всичко в тази компания става с връзки.
Какво беше това? - Какво по дяволите правиш?
Не бях аз. Това са автоматичните защити.
Защити срещу какво?
Ерънрайт изстреля ракети от онзи ескортен кораб.
Аз щях да направя същото. - Ракети?
17 минути до удара, ако поддържаме тази скорост.
Мамка му, чакай. Когато говорих с капитана, той каза, че Мао държи
кораба на дъщеря си в хангара... състезателен кораб.
Да тръгваме, хайде.
Цялата комуникация минава от тук, нали?
Има записи на всички съобщения от и към кораба?
Има буфер някъде в панелите за съхранение на данни.
Моля те, вземи го. - Сега ли?
Това ли е най-важното в момента? - Съобщението на Ерънрайт е там,
онова, което доказва, че е продажно лайно...
Нищо няма да докаже, ако ни взривят.
Има десетки модули тук, ще ми отнеме часове.
Тогава побързай. - Работата ми е да те опазя.
Ако нямам доказателства, животът ми не струва нищо.
Искаш ли просто да я хвана? - Само посмей.
Няма време.
Уплашен си. Идва ти в повече.
На нас също. Поеми си въздух.
Имаш семейство, при което искаш да се върнеш. Някой, когото обичаш.
И с нас е така. Сега се концентрирай и намери това, което ми трябва.
Много е важно.
Тук е доста напрегнато. Можеше да ми го кажеш на Тайхо.
Има някои промени в момента.
Природата е в постоянна... промяна.
Много обичаш ботаническите метафори.
Аз знам една - някой, който се бие с вятърни мелници.
Да се бие с вятърни мелници?
Имам навика да започвам битки, които не могат да бъдат спечелени.
Радвам се, че това ще спре.
Жалко. Така децата гледат на живота, сякаш няма невъзможни неща.
Дете, което отказва да порасне, се превръща в глупак.
Но глупаците продължават, дори когато знаят, че нямат шанс да победят.
Веднъж познавах един такъв тип.
Какво стана с него?
Това на кораба ни не беше Мей.
В онези очи нямаше нищо човешко.
Вероятно никога няма да разбера.
Трябва да свикна с това...
Да не знам.
Намерих го. Взех го.
Извърши огромен подвиг. - Казва го на всички.
Да тръгваме.
Чисто е.
Този е от 6-та серия.
Двуместен. - Мамка му!
Трябва да има начин да се съберем.
Пилот и навигатор. Ако не си вързан, при тази скорост ще станеш на кайма.
Квалифициран съм да летя с него. - Ти идваш с мен в транспортьора.
Боби, ще измъкнеш Авасарала от тук, някъде, където да повикате помощ.
Можеш да пилотираш, нали? - Достатъчно.
Това "да" ли значи? - Значи, че ще се оправя.
Проверих кабината. Убили са пилота и са потрошили таблото.
Ще се оправим. - Няма да вляза в този летящ ковчег.
Ще влезеш. Хангарът не се отваря.
Какво? - Заради защитите е.
Когато корабът е застрашен, всичко се заключва.
Намери друг начин. - Съжалявам.
С максимално ускорение, вратите няма да се отворят.
Стойте тук.
Добре. Да те приспим.
Запиши съобщение.
От Алекс Камал до Талиса и Мелас Камал,
Жилищен Купол 2-6, Квартал Брийч Кенди.
Здравейте.
Аз съм Алекс, вашето татенце.
Така де, вашият съпруг и баща.
Малко е неловко, говоря сякаш не се познаваме.
Но все пак... мина доста време.
Може дори да не ме познаеш, мъник.
Знам, че трябваше да ви се обадя след Донаджър.
Но го правя чак сега. По-добре късно, отколкото никога, нали така?
Съжалявам. Знам, че мразите този израз.
Вижте.
Просто искам да съм сигурен, че сте в безопасност
с всичко, което се случва напоследък.
Не мисля, че Земята ще бомбардира Марс, но напоследък всички откачиха.
Така че внимавай по време на тренировките в училище, ясно?
Слушай какво ти казват мама и правителството.
Те ще ви пазят.
Бях ужасен съпруг...
и още по-лош баща.
Знам.
Просто се опитвам да... направя нещо добро.
И го направихме. Направих го.
Мисля...
Мисля, че винаги съм искал точно това.
Повече, отколкото съм искал да бъда до вас.
Просто не можех да ви го кажа...
Защото не мисля, че се познавах.
Но това не значи, че не съм ви обичал всяка една секунда.
Обичам и двете ви,
изключително много.
Минаваме в безшумен режим.
Този план не струва. - Няма да споря.
Тя дори не е пилот. - Бих шофирал с удоволствие,
но не искаш да видиш какво ще стане с раната ми при това ускорение.
Дори да избегнете ракетите, ООН ще стрелят по вас докато разчистват.
ООН ще стрелят по невъоръжен кораб с техния флаг?
Ще трябва да проверят дали си на борда.
Така че, ще се оправя.
Зададох маршрут, чрез който ще избегнем натоварените зони.
Ще отнеме малко по-дълго, но ще стигнем до Тайхо незабелязано.
Не ми пукаше за дъщеря ти. - Джим!
Използвах те, за да ни преведеш през Ганимед и щяхме да сме мъртви,
ако не беше дошъл. - Няма нужда да ми го казваш.
Дължим ти някои обяснения. Поне ще знаеш, че направихме всичко
възможно да я открием. Лабораторията на Ганимед.
Това беше полева лаборатория. Хибридите не са създадени там...
Може ли да кажа нещо? - Точно в момента, в който
изгорихме хибрида, онзи кораб над Венера беше пръснат на части.
Знаем, че протомолекулите са свързани и комуникират помежду си.
Както и че още нещо се е случило в същия този момент.
Импулс на Йо - още един "писък" на протомолекулата.
И Йо все още е в обсега ни. - Виж, вече решихме, че...
Има изоставена рафинерия за хелий-3... построена от Жул-Пиер Мао.
Набелязахме безопасен и чист маршрут към Тайхо.
Всичко е там. - Ще отидем на Тайхо... след Йо.
Джим, всички сме разстроени заради дъщерята на Пракс,
но няма да я върнем като жертваме екипажа си.
Моля те, мисли отвъд гнева си към мен. - Не го правя заради теб.
И вече не ми пука за протомолекулата.
Вече е на свобода. Така да бъде.
Но обещахме на Пракс, че ще му помогнем да открие дъщеря си,
а не го направихме. - Всички се съгласихме, че
Тайхо е единственият начин да оцелеем.
Уверявам те, Фред Джонсън ще ни помогне...
Йо.
Да става каквото ще. Идвам. - Аз също. Отивам да задам курса.
...която застрашава да въвлече Вътрешните Планети в тотална война...
Още кораби, още войни, още смърт.
С Доус искате да се присъедините? - Идеята е точно обратното.
А, да, "сплашването".
В крайна сметка всичко се превръща в оръжие, Фреди.
Нали ти ме научи на това? - Понякога трябва да направиш ход.
Това е моментът на Пояса, и не сме си го избирали.
Ти си този с големите идеи. А мен ме застрелват.
Знаеш ли защо останах при теб, когато Доус те извлече навън?
След като го убедих да не те убие като куче?
За да ме наблюдаваш. Доус не беше убеден в лоялността ми.
Доус искаше да се върна на Церера, а аз исках да избягам.
Там нямах бъдеще.
В теб видях нещо различно.
Избрах те.
Ами, тогава... радвам се, че си го направила.
Заедно изградихме Тайхо.
По-доброто бъдеще за Пояса.
Сега, синята сирена те кара да правиш по-големи планове, нали?
Когато съм ядосана, обикновено ме оставяш намира за няколко дни,
а сега са минали само два часа. Какво искаш?
Трябва да проведеш спасителна мисия. Да върнеш Наву.
Искаш да се сдобриш с мормоните? Защо ще го правиш?
Ще използваме кораба за Пояса, защото скоро няма да сме просто племена.
Ще бъдем нация. - Звучи, сякаш искаш да ме разкараш.
Напълно искрен съм.
Докторът ми каза, че трябва да си взема почивка, докато оздравея.
Не мога да се справя без теб.
След като Земята и Марс приключат с боя и се върнат в каменната ера,
ще се нуждаят от нас повече от всякога. Трябва да бъдем готови.
Катедрала, превърната в боен кораб, чудесно начало за стабилна нация.
Нуждая се от теб.
Ще отидеш ли?
Може ли първо да си допия?
По-малко от пет минути. - Спокойно, каубой, имаме време.
Спокойствието в напрегнати ситуации. Затова ме нае, нали така?
Всичко ще бъде наред, ясно?
Не забравяй да вземаш антибиотиците.
Няма.
Добра работа, пехотинецо. - Ти също, шпионин.
Сега сме анонимни. Трябва да прибера костюма.
Свалете тези украшения. - Сега ли е моментът за модни съвети?
С ускорение 6g тези боклуци ще ви откъснат главата.
Вие си решавате.
Тръгвай, тръгвай.
Просто ще се пуснем бавно в големия космос.
И после какво следва? - И аз искам да разбера.
Включвам двигателите.
Не съм експерт, но не трябва ли да се отдалечим максимално?
Не прекалено рано, защото някоя от ракетите ще ни види и прихване.
Котяр измъкна ли се? - Сигурна съм, сега тихо.
Готови за отделяне.
Хайде да изчезваме, моля те?
Стойте неподвижно, ще ви е от полза.
Махни ме от този кораб! - Млъкни и се стегни!
Време е да обелим боята. - Мамка му!
Пригответе се за удар.
Превод: ksp21