Досега в "Експанзията"...
Какво ще се случи с нас сега? - Не знам.
Може би ще умрем.
Пръстенът. Как те кара да се чувстваш?
Там е, не знам какво е, но има доста по-умни хора от мен,
които се опитват да разберат.
Значи не е форма на живот? - Технология е.
Създадена е от някого. Молете се да е инертна.
Новото момиче. Харесваш ли го?
Дори не бих припарила до този нарцистичен задник.
Първата работа винаги е най-трудна.
Ако имаш въпрос, направо питай. - Защо трябваше да поглеждаш?
Експлозив? Какво, за Бога, си направила?
Мелба...
Добре дошли на "Бегемот".
Трябва да работим заедно.
За доброто на Пояса, нали?
Ако искаме да ни приемат като равни, трябва да се държим подобаващо.
И аз не го харесвам, но тук е прав.
Днес ще пиша история. Аз!
Манео Юнг-Еспино...
Губиш себе си, парче по парче.
На Церера няма закони, само ченгета.
Експанзията Сезон 3, Епизод 8: "Говори ни."
Превод: ksp21 subsunacs.net
Пръстенът. В орбита отвъд Уран.
Флот на ООН. В близост до Пръстена.
Манео Юнг-Еспино...
Корабът му би трябвало да е смачкан, но е непокътнат.
Какво го е убило?
Енергийно поле, някаква невидима стена или... ръка.
Сондите ще ни покажат повече.
Трябва да ги изпратим сега. Пръстенът е вече буден.
Изпращаме сонди, а те изстрелват човешко опитно зайче в окото му.
И Поясниците си мислят, че са като нас?
Не беше сонда, а състезател от Церера.
Просто някакво хлапе искало да впечатли приятелката си.
Дано е впечатлена. - Задействахме нещо, което не разбираме.
Може би структурата не е вход, а изход.
Какво мислите, пасторе? Дали Вашият бог се е разкрил?
Не знам, но ако ще се срещаме с Бог като побеснели глупаци,
по-добре да обърнем и да се прибираме.
Уморен съм.
Просто съм изтощен. Кой не би се изморил?
Шефе? Качи се.
Трябва да видиш нещо.
Аз! Манео Юнг-Еспино...
Проклетият пръстен се събуди,
и не мисля, че му е харесало да го ръчкат докато спи.
Определено не е организирал посрещане за това хлапе.
Обзалагам се, че от там ще започнат да излизат извънземни,
и ще искат да говорят с лидера ни.
Корабът му излязъл ли е от другата страна?
Не. Все едно е влязъл в заешка дупка.
Това няма край.
Какво имаш предвид, Холдън?
Аз...
...имам нужда от кафе.
Алекс го е видял първи. Говорете с него.
Ами...
не съм от онези, които вярват в съдбата,
но...
...явно започвам да вярвам.
Просто е странно,
можеше да сме всякъде другаде,
а сме тук,
до пръстена,
чукайки на вратата.
Не ви ли се струва странно?
Вътрешните пренасочват флота и ускоряват настъплението си.
Може би трябва да направим същото?
Засега ще поддържаме тази скорост.
Вече го смятат за оръжие. - Както обикновено.
И са прави. Протомолекулата е в основата на това съоръжение...
Виждала съм на какво е способна.
Обвиниха ли ни вече заради поясника, който влезе вътре?
Още не сме получили нищо.
Но ще предположат, че сме замесени,
и ако стане нещо лошо, ще обвинят СВП.
А ако стане някакво чудо, веднага ще си го присвоят.
И ще продължат да се избиват помежду си.
О, Боже.
Андерсън Доус ми обеща, че аз ще съм циникът на този кораб.
Вътрешните не са ни канили тук. Не ни искат.
А ние дойдохме и натиснахме копчето.
Тук е нашият дом, не техният,
така че, моите уважения, но да вървят по дяволите.
Да си командващ е отвратително.
Отива ти.
Ашфорд мисли, че той трябва да командва.
Вероятно е прав.
Той си е на мястото.
Ти също.
Всеки от нас има роля в новата нация на Пояса.
Нация?
Фред Джонсън е промил и твоя мозък, а?
Той е прав.
Но ще отнеме време. - Време...
...да станем като вътрешните.
Казваме нещо, а реалността е друга.
Съмняваш се в каузата ни?
Откраднахме църква,
сложихме й няколко оръжия, и я нарекохме боен кораб.
За да защитаваме Пояса? Не мисля.
По-скоро, за да не останем по-назад от другите.
Каза ли го на Фред? - Да.
Тогава бях малко пияна, но все пак...
"Росинанте." В близост до пръстена.
Татко, татко, татко...
Брадичка. Татко, татко, татко.
Татко. Татко.
Налях си горещо кафе на паркинга.
Бог прави фокуси. Кърлежи на куче.
Значи наистина се случва? - Кости като тебешир.
Говориш врели-некипели, но си тук.
Опитваш се да говориш с мен ли? - Да.
Какво? - Трябва да поговорим.
Кафе? - Да, може.
Виж, Холдън, нещата се променят бързо. Трябва да направим същото.
Какво значи това?
Значи, че навън се случват чудеса.
Историята вече не е за "Росинанте", а за бъдещето на човечеството
и мястото ни във вселената. - Някой спира ли те?
Инвеститорите ми платиха добре за достъп до кораба и екипажа.
Те плащат сметките и се погрижиха корабът да не бъде върнат на Марс.
За което сме благодарни. - Искам пълното ти съдействие.
Хората искат да видят историята през твоите очи,
но нещо те тревожи, и не е само пръстенът.
Всичко това е...
Натоварващо. Най-вече за теб.
Холдън, погледни ме. Не съм шоумен или артист, ясно?
Всеки може да се прави на шут. Завършила съм когнитивна психология.
Веднага разбирам кога някой не ми казва всичко, щом го погледна в очите.
Искам да ми се довериш... Няма да предам доверието ти...
...за да може историята ти да достигне до всички.
Не се отдръпвай от нея.
От мен.
Да.
Добре. Благодаря ти.
Добре. Хубаво.
Ще спечелим толкова награди.
Не ми плащат, за да чакам глупаци.
Ако не се върнете скоро, ще си летите сами до "Принца".
Обади се, Рен. Какво става?
Новото момиче, ще трябва да дойда да те взема и да докладвам забавянето.
Ако имах кораб
Да, тъй вярно.
Който може да ме отведе.
Обратно към дома
Бих преплувал необятните океани от тъмнина
За да седна до гроба ти
Бог да благослови мормоните.
Внимание към детайлите.
Малките неща.
Мормоните не пият. Това за какво е?
За Андерсън Доус и Фред Джонсън,
защото казаха на Ген. Секретар Авасарала,
че всеки опит да бъде обърнат този кораб от Пръстена,
ще бъде посрещнат подобаващо...
И...
За глупавия и безстрашен млад поясник,
който впи зъбите си в неизвестното,
за любовта.
За поясника.
Ще кръщават деца и кораби на него през следващите 50 години.
Ако галактиката все още съществува след 50 години.
Оптимизмът ти ме кара отново да се чувствам млад.
Оптимистите, които познавам, са мъртви.
Ами този тук? - Виновна.
Нали знаете, че вътрешните щяха да чакат до този пръстен цяла вечност,
почуквайки леко в очакване на покана,
но Манео Юнг-Еспиноза...
...отвори вратата с ритник и светна лампата.
По същия начин поясниците построиха цялата проклета система.
Преди не говореше толкова.
Да.
Аз не ти ли казах да не влизаш тук? - Да.
Да не си и глух? - Знам, съжалявам.
Биологичният ми часовник не работи в космоса,
постоянно обикалям нощем...
...или през деня, каквото и да е.
Мога да те сложа на бягащата пътека и да си обикаляш с часове.
И...
...да се надявам ли изобщо да...
По-добре не.
Сканиране за протомолекула.
Значи... идваш с час закъснение, половината ти оборудване го няма.
Какво трябва да си помисли човек?
Ти и Рен?
Не, не би се занимавал с толкова младо момиче.
Вероятно дреме някъде.
Човекът е гений. Плащат му да пие, а после и да спи докато му мине.
Млъкни, по дяволите. - Спокойно, хлапе.
Бъзикам се.
Рен е добър човек. - Ако не върнеш облеклото,
няма да ти върнат депозита.
Не мога да кажа същото за останалите тук.
Ти ще си прецакана, не аз.
К-47, отклонили сте се от курса. Повтарям...
Какво, по дяволите, правиш?
Съжалявам. - Съжаляваш? За малко не ни уби.
Лош електротехник си, трябваше да кажеш, че и за пилот не ставаш.
Сканиране за протомолекула.
Онези проклети врати и ъгли.
Там те прецакват.
Не можеш да си сигурен, че на местопрестъплението
няма някой готов да те очисти.
Проблемът е, че не го очакваш. Това е.
Защо е шапката?
Пази ме от дъжда.
Не съм заразен. Не съм получил инсулт.
Идеите ми свършват.
Имаше един новобранец в Стар Хеликс.
Хлапето така и не се научи как да проверява стаи.
Все му повтарях: "Хлапе, има врати и ъгли,
ако не огледаш стаята добре, ако не влизаш бавно, ще те погълне."
Защо ми го разказваш?
Трябва да мисля за това.
Може би значи нещо.
Детектив Милър се разби във Венера с Джули Мао. Загинаха заедно.
Така свърши. - Не искам да говоря за... Джули.
Същото се случи и на Милър. Ти си мъртъв!
Сега съм просто следовател.
Намирам разни неща.
Добре. Какво се опитваш да намериш?
Лока Грига. Имаха нелегален публичен дом в Сектор 18.
Ставаше ми лошо от кориолисовия ефект.
Не ми пука за историите ти, кажи ми какво означават.
Лока Грига. Имат нелегален публичен дом в Сектор 18.
А там долу... - Майната ти! Майната ти!
Кръвта ми е чиста. Ти не си тук,
което поне обяснява скапаната ти шапка.
Вероятно изглежда странно. - Не е моя работа.
Болен ли си, Капитане? - Не.
Не мисля.
Ако има нещо, което искаш да споделиш,
вероятно няма да мога да ти дам съвет, но няма и да те съдя.
Това е много добро качество.
Ситуацията е напрегната от доста време.
Всеки си има лимит,
особено с онази космическа сепия,
която изскочи от Венера, прелетя през системата,
и се превърна в пръстен, който яде кораби.
Така че, викай си на спокойствие.
Счупи нещо ако трябва. Не е проблем.
Само... да не е кафемашината.
Нищо ми няма, Еймъс.
Ще се оправя. В противен случай, ти ще си първият, който ще научи.
Добре.
ООН "Томас Принс" В близост до Пръстена.
Свикнахме с чудесата. Вече трудно се впечатляваме.
Но предстои повратен момент за крехкия ни вид...
...скок напред, вероятно, към среща с Бог,
и не трябва да го посрещаме със страх.
Трябва да отворим умовете и сърцата си, за да го поздравим.
Както и портфейлите си. - Защо не си изпиеш кафето?
Така правя. Едно кафе, едно Блъди Мери.
Поддържам баланса. Той е в основата на живота.
Наистина ли не се страхувате? - От какво има да се страхуваме?
От това, че най-накрая ще получим отговори на най-сложните си въпроси?
Добър е. Умее да използва думите.
Семейството ми постоянно прави дарения за църквите му в Африка и Азия,
а подкрепата му се отразява добре на бизнеса ни.
Неговият дар, свободният избор, нашият свободен избор,
е проява на Божията воля.
Състраданието ни, от една страна, и жестокостта от друга...
Моля, извини ме... - Все още е най-голямата мистерия,
дори по-голяма от Пръстена, който ни се разкри.
Извинете.
Добре ли сте?
Имате ли нужда от нещо?
Благодаря ви. Не.
Аз и Наоми, да, това... което имахме, беше... специално.
Имам предвид... мислех, че е любов, но всъщност беше
само началото на една любовна история.
Добре, но може ли да спреш с глупостите, Холдън?
Кажи ми защо наистина ме извика тук?
Водеше разговор със себе си.
Кой не си говори сам, от време на време?
Аз. - Добре, но повечето от нас го правят.
Така изпускаме парата.
Ти постоянно си говориш с кораба. Може би не си подходящият човек.
Почакай малко. Виж, той... просто е претоварен...
След всичко, през което мина, Наоми напусна кораба,
тези неща му се отразяват повече, отколкото признава.
Нека не бързаме с усмирителната риза, става ли?
Какво не ми казваш?
Хванах го с ръка на медицинската станция,
и му прочетох... - Какво? Не си.
Разбира се, че го направих, за кораба.
Проверил си хронологията му в медицинската станция?
Засрами се, Еймъс. Това е сериозно.
Хайде. За Бога.
И какво пишеше вътре?
Сканирал се е, за заразяване с протомолекулата.
Боже... - 35 пъти.
По дяволите. Да не ми казваш, че... - Не е заразен.
Резултатите са отрицателни, но той продължава да повтаря теста.
Защо ще го прави? - Ти ми кажи.
Откъде да знам. Но трябва да направим нещо.
Помниш ли командира на "Кент"? - Да.
Единия ден си пееше песнички и садеше нарциси,
а на следващия развяваше пистолет и... - Добре, успокой се.
Извинявай.
Просто трябва да го наглеждаме, става ли?
Вярваш ли, че умът може да създава разни неща?
Надежди? Страхове? - Разбира се.
Не, имам предвид, да ги създаде физически.
Ако тези надежди и страхове са достатъчно силни,
още повече ако са породени от синхронност.
Веднъж летяхме над Картум... - Каква е тази дума? "Синхрон..."
Съвпадение, което не е съвпадение.
Пазиш всички записи там, нали?
Да.
Покажи ми новините от момента, в който поясника мина през Пръстена,
и покажи времето на записа.
Спри тук. - Какво търсиш?
Следите ни постоянно откакто се качихте на кораба.
Това ви е работата, разбирам. Сега ми покажи записите с мен.
Какво има?
Случило се е в същия момент.
Какво?
Трябва да излезеш. - Какво? Не, не, не.
Мозъкът ти току-що се взриви.
Трябва да ми кажеш какво става. Веднага.
Холдън. Холдън!
Може и да има нещо.
Ще те погълне.
Намирам разни неща.
Ти... казваше нещо?
Грига в Сектор 18?
Новобранецът?
Разговаряли ли сме преди?
Знаеш ли къде си?
Да, понякога.
Когато мина границата, тогава ще ме убият.
Кои са "те"?
Защо аз? Защо съм специален?
Защото имаш кораб. Ти си инструмент, който отива на разни места.
Аз съм инструмент, който намира неща.
Ние сме...
...ние сме инструменти.
Инструменти?
Засичаме отломки, движат се към нас.
Какво е това? - Току-що се взриви кораб на ООН.
Изследователски кораб, "Сонг Ун".
Не изглежда като взрив на реактора.
И със сигурност не е ракета.
Импулсният регулатор не работи. Захранването не работи. Повтарям...
Появи се в същия момент, в който Пръстенът се активира.
Използва те, за да говори с мен ли?
Опитва да се свърже.
113 пъти в секунда.
Говори, но никой не отвръща, и създава следователя,
а следователят търси, но не намира,
затова убива следователя. Убива го отново и отново.
И после отново създава следователя, и отново, докато...
Докато не открие врата, която не е съществувала преди.
Какво... какво прави?
И влизам в този публичен дом.
Ненадминат. В Сектор 18.
И този новобранец... казвам му, "Гледай вратите и ъглите, приятел."
"Не нахлувай в стаята неподготвен"
Холдън! Холдън, имаме проблем. Трябваш ни веднага.
Чакай. Чакай! Само... дайте ми секунда!
Ще се отърва от тях. - Холдън?
Стой тук. - Имаме проблем, трябва да го видиш.
Холдън. Не ме карай да разбивам вратата.
Мамка му. Алекс, какво става?
Кораб на ООН току-що се взриви.
Някой го е ударил ли? - Може да е бил реакторът.
Не знам. Ще погледна отблизо.
Какво по дяволите?
Хора, нещо става с "Роси".
Какво е това?
Аз съм Джеймс Холдън,
говоря от името на Съюза на Външните Планети.
Земята и Марс вярват, че Пръстенът е техен
и вече обмислят начини да го контролират.
Тук съм, за да обявя от името на СВП, че поясниците са единствените
законни притежатели на Пръстена.
Каквото и да представлява, той е собственост на Пояса,
и за да ви покажем, че няма да се пазарим или откажем от него,
ударихме корабите на вътрешните, и ще ги ударим отново.
Боже Господи. Снимай всички, и гледай да имаме
всички гледни точки на тази експлозия, и Еймъс, освободи коридора.
Какво, по дяволите, си направил? - Това не съм аз. Не съм аз, Алекс.
Идва от този кораб! - Спри проклетото нещо!
Не мога, нямам достъп.
Ти ли го направи?
Защо ще го правя? - Холдън, напоследък не си на себе си.
Може би не знаеш какво правиш.
Познавам себе си, това не съм аз.
И ще ударим отново.
Иска да стрелят по нас. Опитва се да започне война.
Ще стрелят и по него. - Мислиш, че му пука.
Това не беше Холдън. Някакъв капан е.
Кой беше тогава? - Монтаж, симулация. Не знам.
Прегледайте записа. - Нямаме време за това.
Свържи се с "Роси", кажи на Холдън, че има 10 секунди да се оттегли...
Трябва да стреляме по "Росинанте". - Какво?
Така ще разберат, че не сме с Джеймс Холдън.
Иначе ще убият и този кораб, заедно с неговия.
ООН ни сканират. - Прихванати ли сме?
Не, но са прихванали "Росинанте". И ние сме следващите.
Капитане. Камина!
Ако искаш да спасиш "Бегемот", трябва да докажеш, че не сме с него!
Къде ми е връзката? - "Роси" не отговаря.
Нека опитам. - Няма време за опити.
Заредете ракетната система и ме свържете с командването на ООН.
Някой се опитва да те изиграе. Не се подлъгвай.
Изведете я от тук.
Ела с мен. - Дръмър, чуй ме!
Знаеш, че Холдън не е способен на това, което видяхме току-що!
Познаваш го!
ООН ни прихвана. Имам контрол само над двигателите.
Още ли нямаме връзка? - Нищо.
Картечници? Защитни системи? - Нямаме късмет.
Боже! Сега и "Бегемотът" ни прихвана!
"Бегемотът" е кораб на СВП. Трябва да стрелят по нас.
Какво правиш? Само ще привлечеш стрелбата им.
Не можеш да надбягаш ракета. - Да, но няма да стоим като мишена.
Холдън! Какво по дяволите? - Еймъс!
Оправи някоя картечница!
Какво по дяволите става с теб? Трябва да тръгваме! Закопчай се.
Не можем да избягаме. - Мога да оправя картечницата.
Не! Някой е саботирал кораба. Всичко е било нагласено.
Единствената ни надежда е да... Остави ме сам за минута.
За какво? - Нямам време да ти обяснявам!
Нямаме минута! - Пусни ме!
По дяволите, Капитане, не искам да те стържа от стената.
Отвори или ще накарам Алекс.
Еймъс, след всичко, през което сме минали...
...колко пъти съм те молил да ми се довериш?
Нито веднъж. - Сега те моля.
Една минута. - Сам.
Камина, моля те! Не стр...
Поясът задейства Пръстена, като твърдите, че е било случайно.
Сега СВП поема отговорността за атака на наш кораб,
и твърдите, че не знаете за... - Ще стреляме по "Росинанте".
Оставете ни да се погрижим за своите хора.
Имате една минута.
Не ни вярва. - Няма значение. Даде ни минута.
Оръжията на "Томас Принс" току-що се отвориха.
Няма да ни дадат повече от минута.
Ракетата е готова.
Огън!
Какво става? - Претоварване на мрежата.
Трябва да пренасочим захранването към оръжейната система. Изчакайте.
Страхотен военен кораб.
Врати и ъгли, нали? Врати и ъгли.
Хайде. Хайде.
Хей, там долу. Засега се отдръпваме от флотилията,
но дано сте се вързали, когато натисна педала.
Врати и ъгли, нали? Врати и ъгли.
Хайде.
Хайде, Милър! Дай ми нещо.
Искаш да те повозя? Дадено.
Но не мога да го направя, ако нямам кораб.
Ако влезеш в стаята прекалено бързо...
Стаята ще те изяде.
Ракета!
Закопчайте се!
Мамка му, мамка му.
Алекс трябва да забави кораба, или всички сме мъртви.
Да го забави?
Алекс! Трябва да промениш курса и да влезеш в пръстена веднага!
Няма начин. - Това е заповед!
Еймъс, трябва ни картечница! - Нямаме картечници.
Трябва да влезеш в пръстена. Забави "Роси".
Обърни и натисни колкото можеш, без да ни хване ракетата.
Ако забавим сме мъртви. - Трябва да поемем този риск.
Забавяш максимално точно преди пръстена.
Опитай се да не ни преспиш.
Откъде знаеш всичко това за пръстена?
Защото Милър ми каза.
Не мога да докажа нищо, но това е единственият ни изход.
Алекс! Прави каквото казва капитана.
Това ще бъде гадно.
Дръжте се!
Следим движението на "Росинанте".
Мамка му. - Ще влязат в пръстена.
Какво правят, за Бога?
Мъртви са.
Превод: ksp21 subsunacs.net