Досега в "Експанзията"...
Всички кораби внезапно спряха,
а сега се движим към сферата в центъра.
Всички кораби? - Клариса Мао. Мелба...
Опитва се да убие Джеймс Холдън.
Холдън! Кажи ми къде е!
Машината заклещи крака ми.
Стотици други из кораба са в същата ситуация.
Не можем да си позволим да загинем и двамата.
Лекарствата няма да помогнат без гравитация.
Обездвижени сме. - Тогава ще завъртим барабана.
Имам съобщение за всички кораби на това проклето място.
"Бегемотът" може да създава гравитация.
Доведете пострадалите тук, за да могат да оздравеят.
Холдън? - Видях нещо. Видение.
Какво видение? - Краят на всичко.
Експанзията Сезон 3, Епизод 12: "Обединение"
Превод: ksp21 subsunacs.net
Няма да стане. Натъпкана си с блокери.
Защо си тук?
Била си до Тили, когато спряхме. Могла си да я спасиш.
Това не е твоя работа. - Как може да не ти пука?
Убивала съм и по-свестни хора от Тили Фейгън.
Не трябваше да го правя.
Обзалагам се, че е била тя.
"Сонг Ун", фалшивото съобщение, всичко.
Опита се да ни убие. - Не ми пука за вас.
Направила го е заради Холдън. За да отмъсти за баща си.
Познавах хора като нея. Не можем да я оставим тук.
Ще я заведем на "Томас Принс". Там ще я затворят.
Няма да я водя на кораб на ООН.
А ти определено не можеш да се справиш с нея сама.
Много по-лесно е да я застрелям.
Не! Не.
Няма да я застреляш.
Ами ако я приспя с болкоуспокояващи?
Няма да усети нищо. - Не.
Няма да я убиваме.
Няма да е благодарна за милостта ти.
Не става въпрос за нея.
За нас го правим.
Все още всичко свети в червено.
Знам. Дай ми малко време...
Това поне направи нещо.
Антената работи. - Не се радвай много.
Все още не можем да предаваме. - Има сигнал от транспондерите.
Поне знаем къде са всички кораби. - Ами Холдън?
Камерите бяха насочени към станцията, когато стана всичко.
"Роси" може и да е видяла нещо. - Добре.
Да... Не мисля, че Холдън си е тръгнал сам.
Има обаче един марсиански скиф.
Сигурно е бил неподвижен, когато стана забавянето.
Или не по-бърз от хвърлен ключ.
Може би са взели Холдън.
Ето те. Прикачен е към "Бегемот".
Ако Холдън е бил на скифа, може да е при старите ти приятели.
До всички кораби в нужда. Добре дошли сте на "Бегемот".
Имаме гравитация и медицинско оборудване.
Екипажите ви също са добре дошли, особено медицинския персонал.
Всякакви лекарства и храна също са... - Мислех, че Дръмър е капитанът.
Беше. - Този канал ще остане отворен
за спасителни операции и друга полезна информация.
Ако не можем да изпратим съобщение, трябва да отида там.
Да се опитам да намеря Холдън. - Добре.
Ще използваме скафандрите.
Ще взема Еймъс и свещеника. - Пастор е.
Все едно.
Наоми, почакай. - Ще пазиш кораба, докато се върнем.
Не. Така няма да стане.
Трябва да отида. - Аз също.
Току-що си върнах семейството.
Целият отбор значи. - Целият отбор.
Аз съм Капитан Шандра Лукас от МКРФ "Аския".
Отговарям за операциите на оцелелите марсианци в Пръстена.
Вече не сме на "Шиусен". И Вие сте нова.
Опасявам се, че ситуацията ви се промени.
И вероятно не е по-добра.
Вече казах всичко на другия, искам да знам къде са приятелите ми.
Много хора загинаха.
Трябва да знаем какво стана на станцията.
Няма да кажа и дума, докато не разбера как е екипажът ми.
Джеймс Холдън. От плът и кръв.
Аз съм Клаес Ашфорд.
Чувал съм за теб.
Ти си един от боклукчиите на Андерсън Доус.
Нека поне се опитаме да запазим приличие, ако е възможно.
Кажи ми какво стана на станцията.
Значи сме на "Бегемот".
Искам да говоря с Наоми Нагата.
Още не. - Когато разбера
какво става с екипажа ми, тогава ще говоря.
Преговорите са в основата на всяка цивилизация.
Кажи ми всичко, което искам да знам, и ще те свържа с екипажа ти, става ли?
Вече казах всичко на марсианците. Нямаше полза.
Аз съм по-разбран от военните.
Ще ме помислиш за луд. - Не съм дошъл да те съдя.
Джоузеф Милър. Детективът от Церера.
Онзи, който умря на Ерос? - Яви ми се.
Каза ми да отида на станцията. - Какво? Явил ти се е мъртвец
и ти е казал да отидеш? Чуваш гласове?
Какво? Наистина ли го виждаш?
Искаш ли да чуеш останалата част или не?
Извини ме. Моля, продължи.
Милър ме заведе на станцията.
Показа ми разни неща. - Какви неща?
Картини.
Трудно е да се обясни. - Опитай се.
Сякаш видях цяла цивилизация, наведнъж.
Милиарди от тях.
Бяха странни, ярки съзнания. Не бяха хора.
Те ли са изпратили протомолекулата? - Те са я създали.
Създали са станцията. Това място.
Защо мъртвият ти приятел ще ти показва всичко това?
Грешали сме за протомолекулата. Не е оръжие.
Не е изпратена да ни убие. Опитвала се е да направи път.
Всички на Ерос умряха заради този път.
Не й пука за нас, ние сме просто мравуняци
на строителната площадка.
Сега, като е построила пръстена, се опитва да докладва.
Да... докладва за какво? На кого?
Няма значение. Всички, които биха могли да я чуят, са мъртви.
Не разбирам. - Нещо ги е погубило.
Опитала се е да го спре. Изгорила е цели слънчеви системи,
все едно е обгаряла рани.
Но не е имало ефект.
Намираме се в гробище.
Трябва да се махнем оттук и никога да не се връщаме.
Този човек вижда призраци. Полудял е.
Капитан Лукас, бих искала да изразя несъгласието си
членове на СВП да разпитват затворника.
Несъгласието ви е прието, но пострадалите се нуждаят от кораба.
За да оцелеем, трябва да си съдействаме.
Холдън не е луд. Когато бяхме на станцията,
тя му отвори вратата и го защити.
Каквото и да е това място, мисля, че той е свързан с него.
Той ще ни помогне ли да избягаме? - Да, ако може.
Това нещо има собствена цел, и не е на наша страна.
Не сме сигурни на чия страна е Холдън.
Хората ми ще осигурят място, където да бъде затворен и под наблюдение.
Добре. Ще позволите ли отрядът ми да остане на борда? Ще бъдат от полза.
Всички са добре дошли, но без оръжия.
Няма да ви дам бронята си. - Това са правилата на кораба.
Ако не искате да ги спазвате, може да напуснете.
На това скапано място, всички сме на една и съща страна.
Подчинете се.
Харари, сложи оборудването им в склада.
Там ще бъде на сигурно място.
Да, сър.
Хубав костюм.
Трябва да ви вкараме в кома. Ще се оправите по-бързо.
Само така ще съм още по-безполезна.
Добре съм. - Не сте добре.
Ако продължите да се движите, ще получите трайни увреждания.
Възстановяването на гръбначен мозък е деликатна процедура.
Хората ми умират.
А аз трябва да стоя тук и да бездействам?
Точно така, ако искате някога да се оправите.
Излез.
Капитане, не мога... - Излез!
Механични шини.
Командир Кунис, може ли за момент?
Чух, че отивате на "Бегемот". - Точно така.
Искам да дойда с Вас. - Не сте ранен, нито сте лекар.
Няма защо да идвате. - В капан сме,
всички ще умрем тук, а вие се занимавате със симптомите.
Сър... имам идея как да се измъкнем от тази каша.
"Бегемот" е проектиран като Ноев ковчег.
Трябва да може да изпраща съобщения от стотици светлинни години.
Това какво общо има... - Има изключително мощен лазер,
който вероятно ще пробие бариерата на Пръстена.
И ще можем да повикаме помощ?
Това не е магия, а физика. Заслужава си да опитаме.
Ще говоря с капитана на "Бегемот".
Корабите на МКРФ изпращат медикаменти, но и ние имаме проблеми като вас...
Комуникацията с ООН е по-бавна. Командването им е пострадало сериозно.
Все пак оценявам помощта ви. Благодаря, Капитане.
Капитане. - Какво има, Григори?
Много от медиците ни са мъртви. Половината оцелели са ранени.
Имаме 100 и още толкова, които се нуждаят от помощ.
Повече отколкото някога сме очаквали. - Ясно ми е.
Трябва да работим двойно повече, за да се грижим за вътрешните.
Мислите ли, че биха направили същото за нас?
Няма да върнем никого. - Кръвта свърши преди 4 часа.
Най-после, полезна информация.
Говори капитанът.
Всички от втора смяна да се явят при медицинските екипи
за задължително кръводаряване.
Направете го сега.
Тръгваме. - Вие не трябва да го правите.
И аз кървя като всички.
Това не е правилно.
Толкова мъртви и ранени, а този е невредим.
Както и ние.
Ниво 3, секция 12, коридор 50.
Колко са загиналите? - Броиш ли си ги?
Не говори със затворника. - Защитаваш ли го, Сержант?
Не съм... - Ти също млъкни.
Водим го в ареста, според нарежданията.
Сега всички да млъкнат.
Внимание: Четвърто ниво е затворено.
Само това ли носите? - Това е всичко, което имаме, хлапе.
Коя е сърдитата брюнетка?
Трябва да я заключите. Убила е много хора.
Има химичен блокер. Не трябва да го сваля.
Да, ще се погрижим. - Холдън тук ли е?
Слушай, лайно такова. Искам да говоря с Дръмър.
Капитан Ашфорд командва сега.
Оръжията ви остават при нас. - Това няма да стане.
Такива са правилата. - Е и?
Еймъс, моля те.
Не. - Моля те.
Познавам ги.
Добре. Всичко това към разпределителните екипи.
Вие вървете с тях. Ако видите доктори, помогнете им.
Няма да ходим никъде, докато не ми кажеш какво стана с Дръмър.
Не, ти идваш с мен. Арестувана си за дезертьорство.
Добре, върни ми оръжието. - Няма нищо. Очаквах го.
Ще се опитам да получа отговори.
Оттук.
Нагата. - Кученцето ти ми каза,
че съм арестувана. - Харари правилно е преценил,
че бих искал да те видя, ако се върнеш.
Какво стана с Дръмър? - Беше ранена.
Възстановява се от операцията. Спаси живота ми.
Както и аз нейния.
Очакваше, че е имало метеж. - Къде е Холдън?
Марсианците доведоха ли го? - Да, но не може да приема посетители.
Мисля, че станалото на станцията е повредило ума му,
но ще се грижим за него. - Искам да го видя.
Все още имаме проблеми със захранването.
Рано или късно ще спре и няма да се включи.
Не съм дошла да поправям кораба ти.
И когато това стане, всички тук ще се задушат.
Включително екипажа ти.
Джеймс Холдън и Дръмър. Всички ще умрем.
Ще разработя план да стабилизирам системата
и ще събера екипи, които да извършат ремонта.
Добре.
И след това, ще видя приятелите си.
Започвай тогава.
Ако опиташ нещо, ще получиш два в главата, ясно?
Здравей.
Аз съм Джим. За какво си тук?
Настройваме лазера на подходящата честота.
Използвайте точков код. - Добра идея.
Да, и ние имаме добри идеи понякога, землянино.
Имаме заряд. Включваме лазера... сега.
Лъчът не е достатъчно силен. Не минава през бариерата.
Само загря пръстена с няколко градуса.
Тук.
По дяволите. Очаквал ли си подобно нещо?
Вътрешни и поясници, рамо до рамо.
Мир... просто трябваше всички да сме на ръба на смъртта.
Да...
Аз съм Моника Стюърт, предавам по спасителния канал.
Видя ли, успели са. - Нова доставка жизненоважни запаси...
...както и необходимите ел. части, току-що пристигнаха от "Томас Принс".
Капитан Ашфорд моли всички, които имат технически опит,
да се свържат с екипажа му, за да помогнат със захранването...
Какво ти става, идеята е добра.
Трябва да хапна нещо.
Идваш ли? - Ще те настигна.
Благодаря ти. - Моля.
Така. Добре.
Доктор ли си? - Бях медицинска сестра.
Преди да стана пастор. Имам клиника в Санкт Петербург,
за социално слабите. Хората, които не са на базов доход.
Да, познавам такива. - Да.
Защо го правиш?
Защото трябва.
Мисля, че в това се състои живота ми.
Виждам какво трябва да се направи и го правя.
Аз също. - Да.
Какво, за първи път ли виждаш някой ранен?
Казаха ми, че си пострадала, но не очаквах...
Как си?
Гърбът ме боли, поне тази част от него, която усещам.
Много съжалявам... - Недей.
Ашфорд знае ли, че си се върнала?
От няколко часа поправям захранването на кораба.
Обзалагам се, че обожава да те командва.
Трябва ми една услуга.
Тази батерия не става.
Услуга?
Холдън е тук.
Станалото на станцията трябва да е свързано с всичко, което се случва.
Ако успея да говоря с него, може би ще ни помогне.
А аз си мислех, че си дошла да видиш как съм.
Разбира се, че е така.
Мога да го накарам да проработи.
Радвам се, че се върна.
Стана. Благодаря ти.
Мислиш ли, че той може да ни помогне да се измъкнем?
Не знам. Надявам се.
Помогни ми да го довърша,
и ще те заведа долу.
Забелязах нещо интересно и три други кораба потвърдиха данните ми.
Между нас и станцията има намалена активност на виртуалните частици.
Не знам какво значи това.
На квантово ниво, това значи... - Боже, просто ми кажете какво искате.
Искам да изпратим скиф между нас и станцията,
с ядрена бойна глава или претоварен реактор.
Искам да създадем много силна радиоактивна експлозия.
Последния път, когато нещо гръмна, станцията направи войник на парчета.
Звучи опасно.
Полето ще ограничи експлозията.
Няма опасност за нас и станцията, фотоните от взрива
може да повредят това, което ни спира. - Ще ни помогне ли това?
Честно казано, не знам. Поне ще разберем повече
за полето, което ни държи в плен. Поне е начало.
Нямаме много кораби... - Затова питам Вас, Капитан Ашфорд.
Трябва да има нещо на "Бегемот", което можем да използваме.
Нещо повредено, няма да лети много. - Докторе, прекалявате.
Трябват ни отговори, нали?
Това звучи като план как да ги намерим.
Ще потърсим нещо, което да използвате.
Благодаря ви.
Поемаме голям риск. - Мисля, че ситуацията го налага.
Всичко ще бъде наред. Докторе, това е Самюъл.
Има нужда от болкоуспокояващи.
Ако намериш някакви, дай му. Моите свършиха.
Да намеря? Какво имаш предвид?
Ще ми кажеш ли поне къде да търся?
Дръж се, Самюъл. Ей сега се връщам.
Къде отиде Алекс?
По дяволите, щях да го питам къде е кухнята.
Ще отида да си взема храна. Искаш ли?
Ще остана тук за малко.
Знаеш, че е мъртъв, нали?
Знам.
И все още се опитваш да му помогнеш?
Не. Аз просто...
...ще постоя до него.
Ще ти донеса храна.
Мислил ли си, че ще стигнем дотук? - Докъде?
Цял живот се борим с вътрешните за живота си,
а сега се опитваме да ги спасим.
Наистина е странно, нали? - Да.
Наглеждайте всички.
Да не би да се опитваш да ми кажеш нещо?
Някои от медикаментите в списъка липсват.
Може би някой краде.
Приключихме.
Шефе, трябва да чуеш тази история.
Лейтенант Диого Харари, СВП. - Какво съм направил?
Кого сложих да отговаря за запасите? - Мен, шефе.
Да. Липсва ли нещо? - Не знам.
Въпросът е прост.
Липсват ли запаси? - Не знам!
А кой по дяволите трябва да знае?
Поясници. Слушайте внимателно.
Хванати сме в мрачен капан и се борим за живота си.
Не се заблуждавайте. Всичко това е въпрос на оцеляване.
Всеки дъх е ценен.
Вършете си работата или лично ще ви изхвърля.
Изопачих истината.
Казах им, че съм твой пастор.
Дошла си на грешното място. Не искам да говоря за това.
За какво? - Бог.
Любов. Прошка.
И аз не искам да говоря за тези неща.
Всъщност, не искам да говоря с теб. Наистина.
Просто исках да постоя тук замалко.
Мислех си, че ще ми помогне. - Не искам да ти помагам.
Не искаше да помогнеш и на Тили. Забавно е, нали?
Изби толкова хора, а аз ти натяквам, че не си спасила някого.
Мислех, че ако дойда тук и те погледна в очите...
...бих могла да те видя като човешко същество.
Защо ти пука? - Не ми пука.
Това е странното.
Опитвам се да мисля за всички. Изморително е.
Когато Еймъс предложи да те убие...
Исках да му позволя.
Защо го спря?
Продължавам да се опитвам да те оправдая.
Мисля си... "Баща й е бил лош човек, но много хора имат лоши родители."
Или пък: "Очевидно е човек с тежко минало,
но в същото време,
кой не е?"
Затова вече си мисля "Дали няма мозъчен тумор?"
Имаш ли тумор в мозъка?
Не.
Не беше милост.
Беше... суета.
Не исках да повярвам, че съм способна да искам отмъщение.
Искаш прошката ми ли? - Не.
Ти си страхливка.
Трябваше да го оставиш да ме убие.
Няма да се отървеш така лесно.
Почти стигнахте. - Радвам се.
Скапаният скиф едва се движи.
А бомбата? - Готова е за детонация.
Добре, стига толкова.
Направете го.
Определено стана нещо.
Все още не се движим. - Но полето се промени.
Енергията от взрива със сигурност имаше ефект.
Ще отнеме време да го анализираме.
Само това ни остана.
Взривихме атомна бомба.
Извънземното даже не забеляза.
Капитане. - Игън.
Радвам се да ви видя на... крака. - И аз се радвам да те видя.
Отвори вратата. - Съжалявам, шефе, не мога.
Не трябва да го оставям сам. - Няма да е сам.
Позволиха ми да се свържа с "Роси". Никой не отговори.
Свалих момчетата от кораба. Всички са добре.
Сега са тук. - Страхувах се, че съм ви убил.
Не си.
Не мисля, че това, което става е по твоя вина.
Не ми казват нищо. Очевидно ситуацията е зле.
Лимитът на скоростта се промени.
Радвам се, че си тук с мен.
Не трябваше да тръгвам.
Дойдох с причина.
Ако идваш да ме питаш как да се измъкнем, нямам никаква идея.
Момчетата казаха, че си говорил с Милър?
Видях го.
Както виждам теб в момента.
Той ми каза за лимита.
Спаси живота ни, когато стреляха по нас.
Опитах се да ги спра. - Той ми каза да отида на станцията.
Видях ужасни неща.
Видях създанията, които са построили Пръстена.
Какво е станало с тях. Всичко се случи в главата ми.
Не можех да го спра. - Вече е минало.
Трябва да значи нещо.
Иначе всички тези хора са умрели за нищо.
Милър какво ти казва сега?
Не съм го виждал след станцията.
Не съм оставал насаме.
Но все още нищо. - Добре.
Не си виновен за всичко това. - Напротив.
То говори само с мен. С никой друг.
Не искам да е така, но е факт.
Трябва да разбера какво иска. Единствено аз мога.
Това ще те съсипе. - Няма значение.
Трябва да го направя.
Изглежда взрива е променил поведението на станцията.
Това беше целта, нали?
Но не повлия на полето, което ни държи тук.
Сега станцията генерира магнитни импулси,
като огромно електромагнитно оръдие, което се готви за стрелба.
Импулсите са насочени към Пръстена.
"Изгаряли са цели слънчеви системи, сякаш се опитват да обгорят рана.
Какво беше това?
Нищо, един луд ми го каза преди време.
Знаем ли колко ще продължи това?
Импулсите стават все по-силни и чести.
Остават около седем часа, преди да станат постоянен сигнал.
Каквото и да предстои, ще се случи тогава.
Това е официалната информация:
Детонацията на скифа е предизвикана, като част от някакъв експеримент.
Все още няма информация относно новата активност на станцията.
Свързах се с източници в ООН, МКРФ и СВП, всички казват едно и също:
"Бъдете спокойни и имайте търпение докато анализираме данните".
Анонимен източник твърди, че активността на станцията се усилва
и изглежда, че това влияе и на Пръстена.
Дойдохме тук, мислейки че разбираме правилата,
тогава те се промениха и много от нас загинаха.
Сега правилата отново се променят. Казват ни да останем спокойни.
Добре. Нямаме друг избор.
Но с мен има много уплашени хора,
и се надявам скоро да получим отговори.
Аз съм Моника Стюърт, на "Бегемот".
Какво значи това според теб?
Нямам представа.
Ритнахме кошера, сега със сигурност знаем, че е пълен със стършели.
Спрелите ни кораби не бяха ли достатъчно доказателство?
Да, че станцията се защитава, но че представлява опасност
за животите на всички наоколо?
Не. Но вече знаем, че е така.
Холдън ми каза, че на станцията видял как други пръстени са използвани
за изпепеляването на цели слънчеви системи.
Според него станцията го е направила, за да спре някаква заплаха.
Когато детонирахме бомбата, ние станахме тази заплаха.
И не само корабите ни, но всички. Цялото човечество.
И от двете страни на Пръстена.
Боже Господи.
Не, радвам се, че взривихме бомбата.
Показа ни какво всъщност е станцията и че все още имаме време за действие.
Какво предлагате?
Един от войниците ви е унищожил част от станцията, преди да го убие.
Сега знаем, че не е неуязвима. - Искате да се опитаме да я взривим?
Имаме много бойни глави, които можем да...
Да, идеята е интересна, но при такава атака, системата ни все още
ще бъде свързана с това място чрез Пръстена.
И така станцията ще продължи да представлява опасност.
Пръстенът е единственият ни път към дома.
Ще отнеме месеци на някой скиф да занесе бомба дотам.
Когато излезете все още виждате, нали така?
Фотоните продължават да се движат със скоростта на светлината.
Лимитът не им влияе.
Значи ще използваме лазер?
Лазерът на "Бегемот" е най-мощният по рода си.
Предлагам да го подсилим и с него да разрежем Пръстена,
да го унищожим и да изолираме станцията от домовете си.
И да останем тук завинаги.
Никой от другата страна няма да разбере какво сме направили.
Но ще сме спасили човечеството.
Нелоша смърт.
Превод: ksp21 subsunacs.net