Е К С П А Н З И Я Т А - Потисник -
Превод: ksp21 subsunacs.net
Внимавай, силни са.
Сигурна ли си, че работи? - Лично ги свързах.
Ще проработи.
Подранили са с 10 часа!
Не, остави го. - Трябва да ги махнем.
Двигателят ще ги активира. - И какво от това.
Поне я взривете сега, преди да кацнат.
Дайте им шанс да се върнат. - Не. Майната им.
Това не беше планът. Не дойдох да ставам убийца.
Аз казвам какъв е планът. Каквото и да стане, вината си е тяхна.
Не!
Ще има изненада, а?
Сами си го изпросиха. - Да.
Лусия, не!
Спокойно, сега си в безопасност.
Какво стана?
Машината те приспа, докато зашия раните ти.
Успокой се. Сега сме в орбита.
Имаш вътрешни наранявания.
Безтегловността не им влияе много добре, така че...
Изглежда сме успели.
Добре дошла на "Росинант".
Добре ли си?
Ще се оправя.
Семейството ми. Мъртри каза...
Още не знаем нищо, но Холдън ще се погрижи.
Точно така.
Холдън няма да позволи нещо да им се случи.
На Титан имаше едно местенце.
Ходех там, когато бях на обучение.
Продаваха царевица с чесново масло. Сещаш ли се?
Не. - Да, с чесново масло,
а отстрани имаше нещо зелено.
Не знам какво беше. Нещо като... - Изчакай навън.
Аз ще го наглеждам.
Този не млъква.
Мейсън е идиот.
Има доста такива в екипа ти.
В различна ситуация, това би било забавно.
Стига де. Не се ядосвай.
Нека се разменим и после ще говорим.
Не бъди задник. Спасих ти живота. - Може би.
Така ли? Мислиш, че можеш сам да победиш хората ми?
Имах шанс.
Толкова си странен.
Еймъс! - Тук съм!
По дяволите.
Еймъс!
Селището е затворено.
Никой няма да ходи никъде, докато Мъртри не каже.
Не ми пука какво казва Мъртри. Къде е човекът ми?
Модул 7.
Сър, имаме проблем.
Ясно ми е.
Пусни го. - Няма да стане. Свали оръжието.
Не я убивай. Още не е разбрала, че шефът й е задник.
Ти не се обаждай. - Дай ми ключа и се махай.
Няма нужда никой да пострада.
Майната му.
Капитан Холдън, не успяхме да приключим разговора си.
Освободи го веднага. Нямаме време за разправии.
Разправии?
Артефактите на тази планета се пробуждат.
Машината, която взривихме щеше да заличи този лагер.
Трябва да отведем всички, преди да стане по-лошо.
Казвате, че трябва да евакуираме? - Да, незабавно.
Пусни го.
Не мислете, че съм забравил за убийцата, която укривате,
но ако възнамерявате да евакуирате всички в орбита,
КЕХ ще ви съдейства.
Няма значение чия е планетата. - Разбирам.
Искате да опазите хората си, както и аз.
Ще ни помогне само, за да разкара поясниците.
Знам. - Държите се, все едно аз съм лошият.
Мисията ни беше с мирни цели. Тези наглеци първи взеха жертви.
Идеално оправдание за убийство.
Действах срещу терористи, убили невинни
и готвещи се за втора атака, но аз съм лошият.
Вие и приятелчето ви нападнахте хората ми, но аз съм лошият.
Сигурно е заради изражението ми.
Ще се постарая да разкажете историята си в съда...
...на дело за убийство.
По един или друг начин, всички плащаме за делата си.
Кажи на всички да си стягат багажа. - Наистина ли се махаме?
Само ако и поясниците напуснат.
Събери останалите.
Наистина евакуираме, но с теб ще се качим последни.
Разбрано.
Говори "Едуард Израел". Чуваме ви, сър.
И двете совалки ли работят? - Да, сър.
Вземете резервната, изключете защитите,
настройте я за дистанционно управление и активиране при близост.
Искате да я превърна в бомба? - Искам да има тази възможност.
Поясниците ли са изпратили тези изображения?
Не, Госпожо. КЕХ казаха, че само "Едуард Израел" имат запис.
Хубаво. Засега ще ги пазим в тайна.
Последното, от което се нуждаем, е паника.
Разбрано. - Да приключваме с това.
Гледай ме все едно съм камерата. Дръж се приятелски с обектива
и всички от другата страна на екрана ще го почувстват.
Госпожо Секретар, защо одобрихте по-голям дял зърно
за европейската споделена зона?
Дяловете не са били променяни... - Отпусни раменете.
Просто говори с мен.
Дяловете не са променяни от почти 15 години.
През това време имиграцията... - Използвай по-прости думи.
Вместо това кажи "движението на хората".
Това е загуба на време.
На кой, по дяволите, му пука за това?
Разпределението на храната ще бъде ключово в кампанията.
Джеймс Холдън и няколко поясника
прецакват първото ни проучване на извънземен свят,
но да, нека говорим за доставка на зърно.
Без значение в каква посока ще се развие дебатът,
трябва да изглеждате отзивчива и приветлива,
като грижовна майка. Проучването показва...
Разкарайте се.
Опитват се да помогнат.
Грижовна майка?
Това е предизборен дебат. Искат да играеш играта.
Мамка му.
Това между теб и жената от охраната на Хартата.
Уей? - Да. Проблем ли ще е?
За кого? - Къде е семейството ми?
Знаете ли какво става с тях? - Лусия е на кораба ми, в орбита.
В безопасност е. - А Фелсия? Дъщеря ми с нея ли е?
Съжалявам, не съм я виждал.
Извинете.
Трябва да говорим. - Няма да тръгнем.
Не разбирате. В пустинята имаше огромна машина,
която щеше да унищожи градчето.
Знаем. Ученият от КЕХ ни каза.
Вътрешните се връщат в орбита. Нека да вървят.
Всички тук щяха да са мъртви.
Не сте, защото торпедото от кораба ми успя да я унищожи,
но следващия път ще е по-лошо, а такъв ще има.
Няма как да знаете със сигурност. - Всъщност, има.
Трябва незабавно да махнем всички от тази планета.
Това ли беше планът на КЕХ?
Не. Планът е мой. Не искам да се караме.
Не знам дали използваш Мъртри, или той използва теб,
но ако сега си тръгнем, никога няма да ни пуснат обратно.
Вие тръгвайте, щом искате.
Островите, до които стигна онази мълния
започнаха да отделят топлина като супервулкан.
На планета, на която няма вулкани.
Какво мислиш, че е? - Още странни извънземни неща.
Това е много.
Очаквах много, но това е много много.
Нали?
Странно ли ти се струва, че тези неща са оцелели
милиони, вероятно милиарди години, а можем да ги счупим с едно торпедо?
Може да са станали крехки с времето.
В колежа имах хладилник, който изключих за празниците,
а като го включих се подпали.
Мъртри те вика. - Трябва да вървя.
Почакай. - Тук е, сър.
По-добре иди да те прегледат.
Хигиената тук допринася за всякакви гадни инфекции.
Само сърбеж. - Д-р Окойе.
Разбрах, че сте видяла нещото, което Холдън е унищожил.
Така е. Казах му да не го прави. - Няма нищо.
Искам да ми разкажете за тази извънземна технология.
Всяка подробност.
Говори Нагата. - Файез Саркис от "Едуард Израел".
Виждам аномалия на повърхността.
Може ли да погледна данните, събрани от "Росинант"?
Шефът ти Мъртри наскоро стреля по мен.
Не ми е шеф...
...и е задник.
Опитвам се да попълня липсващата информация,
от периода, в който бяхме от другата страна.
Мога да ви изпратя координатите.
Добре. Изпратете ги.
Говори "Росинант". - Искам да говоря с жена си. Къде е?
Здравей, Якоб. Да, тук е и е добре.
Не питам как е! Трябва да говоря с нея!
Добре, успокой се, приятел. Ще те свържа.
Лусия, съпругът ти иска да говори с теб.
Кажи ми, че е в безопасност, че не е с теб.
Какво? Кой? - Фелсия.
Дъщеря ни! Кажи ми, че знаеш къде е!
Джейкъб, не знам.
Може да се е скрила, когато започна стрелбата.
Сигурна съм, че е... - Търсих навсякъде! Няма я тук!
О, Боже. Мъртри.
Той каза... - Какво? Какво е казал?
Нищо конкретно.
Когато ми казваше да се предам, спомена теб...
...и нея
Значи са верни,
твърденията за теб, Кууп, Скоти и останалите.
И ти си участвала.
Само искахме да ги забавим
докато изпратим рудата и спечелим малко пари,
може би да наемем адвокат.
Никой не трябваше да пострада. - По дяволите, Лусия.
Как може да си толкова глупава? - Не беше глупост!
Направих го за нас! За всички нас!
Трябваше някой да покаже смелост. - Значи аз не съм?
Значи не бях смел, защото не исках да има убийства,
като Кууп и останалите разбойници? - Спри.
Не ми казвай да спра. Ти избяга.
Дъщеря ми я няма.
Сега ще ни съберат като добитък и ще ни отведат.
Нямаме нищо!
Дори семейство.
Не може да ги оставите да ни прогонят.
Няма къде да отидем. Трябва да се биете!
Якоб, трябва да се биете!
Ами ако всичко това е било напразно?
Трябва да останете.
Всички тези ужасни неща, които си направила.
Не ни спасиха.
Само унищожиха единственото, което имахме.
Задават се неприятности.
Така изглежда.
Трябва ли да правиш нещо?
Няма заповеди. Само да бъдем готови.
Трябва да си пазиш задника. - Флиртуваш ли?
В момента не.
Жалко.
Земните ми сладури.
Какво искаш?
Ти! Трябва да говоря с теб.
Моментът не е подходящ. - Не ми пука.
Изглеждаш ядосана.
На мен ли?
Преглеждах отново всичко, което се случи.
Буболечките, които се появиха с вашето идване,
светкавицата и как случайно бяхте точно там, откъдето тръгна,
подземните структури, копаещата машина.
Всичко започна, когато дойдохте, а щом ви попитам, увъртате.
Сложно е. - Да, ето така.
Просто е... - Сложно, не е моя работа.
Стига с тези глупости!
Имате връзка с това и криете информация.
Права сте.
И да, има някои неща, които запазих за себе си.
И? - Дори не знам откъде да започна.
Дявол го взел.
Това изстрели ли бяха? - Залегни!
Веднага ги пуснете! - Майната им, застреляйте ги!
Ако го направите, ще видите главата му отвътре.
Не ме карай да повтарям.
Прикриващ огън! Назад! Назад!
Ако искате приятелите ви да живеят, спрете да стреляте!
Какво стана? - Поясниците хванаха двама от моите.
Държат ги в търговския пункт.
Още шестима с оръжия се крият отвън.
Изглежда просто се защитават. Някакви искания?
Какво се надяват да постигнат?
Хората ми стоят заключени от войници на корпорацията,
екзекутирани без процес, а сега ни заповядват да се евакуираме.
Не спираме никого. Могат да си тръгнат спокойно.
Но няма отново да бъдем прокудени от домовете си.
Това само до нас ли е или го излъчва?
Не виждам защо не би го направила.
Утре вероятно вече ще бъде в новините.
Чудесно.
Изглежда се забавляваш.
Харесвам яснотата в такива моменти.
Сега виждаш с какво си имам работа: професионални жертви и мъченици.
Не казват и дума за бомбите и труповете, които оставиха.
Огледах укритието им. Окопали са се добре,
но можем да ги изкараме. - Май точно на това се надяваше.
Бих се радвал на мирен развой, но взеха двама от нас за заложници,
а работата ми е да ги опазя живи.
Ще върнем хората ти. Да не си посмял
да го използваш като оправдание за поредното клане.
Не, но ще обгазя всеки поясник наоколо,
всеки с оръжие ще бъде обезоръжен и арестуван,
а останалите ще бъдат в безсъзнание докато не ги качим на корабите
и изпратим обратно.
Бих попитал дали имате възражения,
но честно казано, вече не ми пука.
Копенхаген-Торнби. Датски залив.
Днешният дебат ще бъде в стил общински съвет,
а въпросите ще бъдат избрани от безпартиен комитет от цял свят.
Молим кандидатите да отговарят кратко и по темата.
Първият ни въпрос идва от Северноамериканската търговска зона.
При цялата несигурност около извънземните светове отвъд Пръстена,
как смятат да ни защитят кандидатите от втори инцидент като Ерос?
Това е много добър въпрос.
Инцидентът с Ерос беше ужасяващ момент за всички ни.
Беше и началото на нова ера.
Съществуването на извънземен живот дава на всички нас
невероятни възможности и смятам, че истинската опасност
е да подходим единствено със страх.
Имаме нужда от лидерство, което приема възможността,
като в същото време преценява рисковете.
Бях в заседателната зала по време на инцидента с Ерос
и помня, че имаше реалната опасност да убие всички на Земята.
Помогнах да избегнем тази катастрофа, а после наказах хората,
които превърнаха протомолекулата в оръжие.
Питате как ще опазя Земята от друг инцидент като Ерос?
Въпросът е добър, а това е моят отговор:
както го направих и миналия път.
Следващият ни въпрос идва от Евразийската търговска зона.
Медицински техник съм и смятам, че здравната инфраструктура
не е добре финансирана за справяне с нелегалното население.
Мъртри изчаква, докато измисли как да спаси хората си от пункта.
Ако не намерим друго решение, ще обгази всички в лагера.
Ще му позволиш ли? - В момента не съм сигурен, че греши.
Как може да вземат заложници?
Ами Милър? Някакъв контакт?
Нищо.
Но е ясно, че той е причината за всичко случило се, откакто сме тук.
Не мога да допусна всички да умрат заради това.
И решението е Мъртри да ги изгони?
Знаеш, че не желая насилие, но трябва да направя нещо.
Мъртри няма право да ги принуждава, нито пък ти.
Ако умрат тук, вината е моя.
Както и на вътрешните за Ганимед,
на Жул-Пиер Мао за експериментите,
на Авасарала, че ни изпрати и на някакви извънземни,
защото са създали протомолекулата и са я пратили към Земята.
Вината е и на Поясниците...
...задето дойдоха тук, останаха въпреки предупреждението,
и сега за заложниците.
Не са малки деца.
Нямат никаква представа какво наистина се случва.
Още ги владеят старите нрави.
Не избирай вместо тях.
Кажи им истината и нека сами вземат решение.
Знаеш ли, преди и аз говорех така.
Тогава бъди себе си.
Лусия? Здравей.
Не знам дали си гладна, но трябва да ядеш след операция, нали?
Реших да ти направя малко супа.
Лусия? Добре ли си?
Принудително отваряне.
Не искам да се натрапвам. Просто реших, че...
Наоми!
Пулсът й е слаб. Няма достатъчно кръв.
Органите й отказват. - Спри.
Няма нищо.
По дяволите. Има кръвоизлив.
Добре. Ти спри кървенето, аз ще включа втора система.
Сега! - Добре.
Така.
Съжалявам. Съжалявам.
Само трябва... трябва да...
Добре. Вътре съм.
Дори не знам какво да търся. - Няма нищо.
Коремът ти е пълен с кръв. Не виждам нищо.
Лусия, чуй ме. Трябва да ми помогнеш, става ли?
Не съм го правил досега. Трябва да ми кажеш какво да правя.
Моля те, помогни ми. - Не, не.
Не ми помагай. - По дяволите.
Не мога да кажа на дъщеря ти, че съм те оставил да умреш.
Кажи ми какво да правя, за Бога!
Изтегляне.
Изтегляне, добре.
Съжалявам. Извинявай.
Какво стана със системата, Наоми? - Работя по въпроса.
Готово. Все още кървиш.
Как да го спра?
Тук, ето тук.
Готово. Вливането започна.
Само трябва да спреш кървенето.
Ще се справя. - Недей!
Не е нужно да го правиш.
Твърде ниско си. - Добре, ясно.
Готово, успях.
Справи се добре. Благодаря ти.
Аз ще почистя.
Остани с нея.
Ще се оправиш.
Съжалявам, че ти изкрещях.
Дори не умрях както трябва.
На добра позиция са, хубаво прикритие, застъпващ се огън.
Като месомелачка е.
Ако Мъртри ти каже да атакуваш, недей.
Ако се стигне дотам ти гарантирам, че ще дадат повече жертви.
Щом казваш.
Хубаво е поне веднъж да сме на една страна.
Глупости. Няма да обгазявам никого заради Мъртри.
Просто не искам да умираш заради това.
Не съм въоръжен. - По дяволите.
Какво прави? - Каквото прави винаги.
Какво искаш? - Искам да говорим.
На базов доход съм откакто се помня
и съм в списъка на чакащите за обучение и работа от 30 години.
Как ще осигурят кандидатите повече възможности
за хората на социални помощи?
Няма закон, написан така добре, че да спре напълно
всичката тази корупция, връзкарство и неравенство,
и да не бъде заобиколен.
Всяка поправка, която направим, трябва да цели равенство.
Вече добре знаем, че опонентът ми
е използвал политически връзки, за да заобиколи опашката
и да заеме мястото на някого с по-малко влиятелни приятели.
Вече поисках промени, които ще затворят тази дупка в закона,
и отново ще направят системата справедлива.
Малко е странно, че член на политическия елит
ме обвинява във връзкарство.
Тази вечер е първото й интервю за работа.
Но тя е права. Родителите ми имаха приятели, които ми помогнаха.
Опонентът ми пита какво е станало с човека, чието място съм заела.
Джордж, би ли станал, ако обичаш?
Джордж Кантор беше първият ми заместник.
Когато ме назначиха в местното управление,
наех Джордж като част от екипа ми за проучвания.
Сега е негов началник.
Вторият ми заместник беше жена, на име Ли Фан.
Сега е главният ми консултант по сигурността.
Третият ми заместник беше Кристоф Хаймър.
За съжаление, той почина от свръхдоза
и не успя да започне работа.
Трябваше Джордж и Фан да се провалят,
за да има той шанс, но това е лъжата, нали така?
6000 души се борят за една позиция,
а казваме, че всеки може да успее.
Само един от тези 6000,
не двама, или десет.
Определено не всеки.
Всички знаем, че системата не работи.
Просто искаме шанс.
Не ни плаши работата.
Не ни плашат и рисковете,
а с 1300 нови слънчеви системи, можем да дадем възможност на всеки,
не само на колонизаторите, а и на работниците, фермерите и инженерите.
Хората на Земята имат талант, хъс и амбиция.
Това, от което се нуждаем...
...и заслужаваме, е управление, което ни дава шанс.
Тревога. - Г-жо, трябва да дойдете с нас.
Архангел е с нас. Излизаме.
Какво, по дяволите, ви става? Не виждате ли къде съм?
Имаме проблем със сигурността. - Мамка му.
Какво има?
Преди три часа, този кораб промени курса си.
Според транспондера това е "Синон", от Тритон.
Накъде се движи? - Беше тръгнал към Луна,
но преди 20 минути промени курса. Движи се към "Страж 19".
Следящият за астероиди? Евакуирахте ме от планетата,
значи явно го мислите за атака.
Каква е опасността? - Двигателят на кораба е бомба,
и се движи към системата ни за ранно предупреждение.
По протокол това е знак, че са повече от един.
Защо още не сме го взривили?
Говори "Синон". Имаме проблем с компютърните системи.
Повредата засегна комуникациите и контрола на кораба.
Работим по отстраняването й. На борда има деца.
Пратено е 10 минути след промяната в курса.
Оттогава нямаме връзка. - Колко време имаме?
Ако го ударим сега, има 3% шанс отломките да повредят защитите ни.
Колкото повече чакаме, толкова повече се увеличава.
Или ще взривим кораб с цивилни, нуждаещи се от помощ.
Госпожо, не можем да си позволим... - Получихме сигнал от разузнаването.
Кодът на двигателя съвпада с кораб на име "Соуджърнър".
Онзи, за който поясниците казаха, че е продаден на части?
Унищожете го незабавно.
Да, Госпожо.
Тази предполагаема атака никога не трябваше да се случва.
Ако помагахме на колонизаторите,
вместо да ги държим там, където са лесна плячка за пиратите,
това нямаше да се случи.
Имахме лош късмет. Можеше да се случи на всеки.
Как се чувстваш?
Слаба.
Може ли да вляза? - Корабът е твой.
Не заслужавах спасение.
Въпросът не е в това кой, какво заслужава.
А може би трябва да бъде.
Странно. Току-що казвах на Холдън, че трябва да остави хората
сами да вземат решения,
дори да не е съгласен с тях,
а сега...
Съжаляваш ли?
Не, защото съм била на твоето място.
Не мисля така.
Бях млада и влюбена в момче, което имаше налудничав план.
Можех да хаквам реактори.
Той знаеше как да ги вкара в кораби на вътрешните.
Изключваме двигателите им, а после ги спасяваме срещу заплащане.
Нямаше да изглежда като пиратство, защото щяха да са ни благодарни.
Поне той така ми казваше.
Първия, с който опитахме, беше "Августин Гамара"
Чувала съм това име.
Откъде ми е познато?
Това беше корабът, който се взриви на доковете на Луна...
...защото човекът, когото обичах, бащата на детето ми,
използва моята програма да претовари реактора.
Убихме 516 души.
И искаше да го направи пак.
Не си виновна.
Измамил те е.
Направих го доброволно.
Не исках да приема какъв е човекът, когото обичах, докато не беше късно.
Когато му казах, че никога повече няма да му помогна,
видях сина си за последно.
Съжалявам.
Почти се самоубих.
Предпочитах да съм мъртва.
Съжалявам. - Спри да го повтаряш.
Не търся състрадание.
Казвам ти нещо, което трябва да знаеш, ако ще живееш.
Не разбирам. - Сега имам семейство.
Не е това, което очаквах,
но ги обичам,
и те обичат мен.
Имам живот, който ми харесва.
Не съм имала нещо такова от години.
Ако искаш да умреш, не мога да те спра,
но има начин...
...да стигнеш от твоето състояние до моето.
Само ти спечелихме малко време.
Ти решаваш какво ще правиш с него.
Знам, че се е проляла кръв и двете страни са загубили хора.
Не съм загубил никого. Двама от моите са там в момента.
Разкарайте се от планетата ни!
Тогава ще върнем хората ви. - Какво си направил на дъщеря ми?
Не сме докосвали хлапето ти.
Откъде да знаем? Убивате ни без причина.
По дяволите! Млъкнете поне за минута!
Знам, че никой не иска да отстъпи.
Знам защо сте дошли тук и смятате, че имате право да се биете.
Имаш предвид легалната ни харта от правителството?
Правителството ви не притежава всички планети.
Но не затова съм тук. Причината е друга.
Не ви казах истината, а може би тогава щяхте да разберете,
че има по-големи проблеми и да спрете с глупостите.
Тази планета не е това, за което я мислите.
Когато порталът се отвори, с мен се свърза човек,
който загина на Ерос.
Протомолекулата го прожектираше в мозъка ми.
Заразен си с протомолекула? - Не, но контактувам с нещо.
Как? Как работи?
Не знам. - Какво иска този призрак от теб?
Протомолекулата е създадена, за да построи пръстените
и да докладва, когато са готови. Иска да се свърже със създателите си.
Но тях ги няма. Били са убити.
Човекът в главата ти, когото само ти виждаш, ти го каза?
Имах видение в станцията. - Значи не е бил призрак, а видение.
Разбирам защо не си казал на никого.
Видях гибелта на цивилизацията и мисля, че видях какво ги е убило.
Виждах проблясъци докато минавахме през пръстените.
Има ли как да го потвърдим? Всеки може да каже, че има видения...
Капитанът беше прав за всичко досега.
Нещото в главата му му дава отговори.
Или е просто луд с голям късмет.
Мисля, че онова, с което контактувам активира всичко наоколо,
за да разбере какво е станало със създателите му, и няма да спре.
Дори не знам дали може.
Казваш, че извънземните артефакти реагират на действията ти?
Има ли начин да ги контролираме? - Не знам.
Няма значение. Ако си тръгнем, не можем да отидем другаде
и да намерим толкова литий.
Дори да си влошил нещата, това място е единствената ни надежда.
Няма да се предадем.
Какво ще стане, ако си тръгнете?
Щом контактува с вас, защо просто не си тръгнете?
Не мисля, че ще спре щом се махна.
Няма да спрем мисията си и да оставим планетата
в ръцете на тези нагли убийци.
Вие сте едни крадци. Дойдохте да ни вземете всичко!
Няма да стане! - Справедливост за поясниците!
Боже мой.
Превод: ksp21 subsunacs.net