Е К С П А Н З И Я Т А - Живот -
Превод: ksp21 subsunacs.net
Чудя се какъв вкус има дъждът.
Като дете обичах дъжда.
Стоях навън и... гледах светкавиците.
Звучи красиво.
Добре, какво имаме тук?
Какво търся? Къде отивам?
Ще ходя, където си искам, скапаняко.
Аз съм като вирус, от който не можеш да се отървеш.
Добре. Какво имаме тук?
Излез от главата ми!
Пак заповядай, хлапе.
Какво си имаме тук?
Ходим и търсим, натискаме копчета,
като някакви маймуни, докато нещо щракне.
Там, откъдето идвам, на това му казваме улика.
Къде беше, по дяволите?
Няма да ме уволниш, шефе. Напускам.
Какво, по дяволите, беше това?
Говоря ли?
Боже. Чуваш ли ме? - Да, чувам те.
Слава Богу.
Изглежда се справям добре, за момента.
Направо си е постижение.
Къде беше, за Бога? - Бях тук през цялото време.
Защо не говори с мен? - Не е толкова просто.
И си без шапка? - Не беше моята.
Шапката е на следователя,
когото протомолекулата създава от моя труп,
отново и отново.
Този път не можа да ме спре.
Но нямаме много време.
Доведох хората си тук, защото мислех, че помагаме на теб,
а не на протомолекулата, облякла твоя костюм.
Използва и двама ни, приятел.
Но когато бях в главата ти и видях колко си загрижен...
...това ми даде кураж, имах към какво да се стремя.
Помогна ми да надхитря надзирателя.
Добре дошъл обратно. Какво правим сега?
Открих нещо.
Не е това, което искаха да намеря. Нещо друго.
Натисках разни копчета. Включвах всичко, което са оставили...
И почти уби всички. - Нямаше какво да направя, ясно?
Но беше важно, защото намерих място,
където шефовете ми не могат да ходят.
Всеки път щом ида там, тази част изсъхва... умира.
Ако изключи онова, което ни държи тук, би било добре.
Планетата вече е мъртва.
Да убием духа й.
Ще ми се да бях там долу.
Казах ли ти за отровните плужеци и очните паразити?
Реакторът ни не тръгва и съм на път да изгоря в атмосферата.
Не си толкова специална.
Но ако всички ще умираме, бих предпочел да съм с теб.
Имам предвид с приятел.
Знам какво имаш предвид.
Нека ти се обадя по-късно.
Откъде знаем, че това място е някакъв магически куршум?
Има ли шанс да е просто поредният корен, заплетен в стената?
Тук е имало война,
между създателите на протомолекулата и нещо още по-лошо.
Знам, виждал съм ги. - Ще разберем, като стигнем,
но тази мъртва зона може би значи, че е останало нещо от войната.
Какво? - Може би неизбухнала бомба
на милиард години? - Да, нещо такова.
Тази бомба, ако съществува, убива протомолекулата при контакт.
Точно от това се нуждая в момента.
И аз искам да ти помогна. - Хайде.
През последната година само ти помагам.
Въпреки, че всички ме мислят за луд.
Знам, че не ти беше лесно да ти дрънча в главата.
Задължени сме ти, особено аз. Но не става въпрос само за мен.
Трябва спася и останалите. Помогни ми с корабите,
после ще направя каквото кажеш.
Има ли някой, когото не искаш да спасиш?
Може това да реши всичко. Ако бомбата сработи,
ще убия протомолекулата на тази планета и корабите са свободни.
Сигурен ли си, че така няма да убиеш всички ни?
Не.
Но алтернативата е...
...да гледаш как умирате от глад, докато корабите ви горят,
а аз оставам завинаги в плен,
търсейки нещо, което няма да намеря никога.
Така че...
Спечелихме време, но не е много.
Атмосферата тук е по-гъста от очакваното.
Как е кабелът?
Има вибрации и виждам, че триенето се покачва.
Може ли да ускорим пак? - Да, ще трябва.
Момент.
"Барбапикола", там ли сте? - Чуваме ви.
Триенето е повече от очакваното.
Ще ускорим още веднъж.
Дайте ни две минути. - Разбрано.
Всички готови за корекция на орбитата.
Колко още тласъци можем да направим? - Имаме енергия за около 5.
Затвори празните помещения и спри въздуха към тях.
Няма да ни спести много. - Просто го направи.
И спри пречистването на водата. - Не е добре за стабилизаторите.
Кажи ми, ако тяхната свърши. - Добре.
Ако изхвърлят рудата и намалят теглото си,
ще имаме за още 7-8 тласъка.
Засега няма да го правим. - Разбрано.
"Росинант" са се закачили с кабел за "Барбапикола".
Колко време ще им спечели? - Току-що ускориха пак.
С тази орбита ще имат поне още 20 часа.
Колко още ускорения могат да направят?
Не знам, но са много уязвими.
Ако ще ги удряме със совалката...
Разбрано.
Всичко е наред, момче.
Може да поспиш.
Ще стоя тук докато станеш.
Добре ли си?
Всичко още е малко зелено, но да.
Ти? - При мен също.
Решихме този проблем. Следващият е храната.
Някои ще умрат от глад докато дойде помощ.
Намекваш ли нещо? - Каня те да дойдеш при мен.
В нашия лагер, не... - Шефът ти знае ли,
че ме каниш у вас? - Какво ви става?
Да не би да ревнуваш? С Мъртри никога не сме...
Не ми пука за това. Просто ми напомня за онези, с които отраснах.
Дай му шанс. И той е практичен като теб.
И се отнася добре с хората си.
Това не значи, че може да му имаш доверие.
Имам му доверие.
Не се харесвате, защото сте еднакви.
Никога не бих те излъгал.
Мамка му.
Измори ли се? Аз върша всичката работа.
Не съм спал от три дни.
Да, изморен съм.
Аз също.
И съм кльощав.
Всеки път като ме разглобят и съберат наново,
от мен остава все по-малко. - Боже.
Първо единия крак, после другия,
и така докато стигнем, или умрем по пътя, нали?
Много мотивиращо.
Готов ли си?
Добре, не влизай там докато не го включа, ясно?
Така.
Искаш да сляза там? - Слез, скочи, все тая.
Влизай в дупката.
Хайде. Нищо няма да ти направи.
Докъде стига? - По-близо до бомбата.
По-бързо е от ходенето. Така че, скачай в дупката.
Холдън.
Нали няма да влезете там?
Какво правите тук?
Чух ви да си говорите сам. Това беше той, нали? Призракът?
Не е призрак, но да, беше Милър.
Говорехте как ще спасите корабите.
Може ли да го направи? - Може би.
Идвам с вас. Мога да помогна. - Не, не можете.
И моят кораб ще изгори. Моите хора също ще умрат.
Имам да губя колкото и вие. - Виждам го само, когато съм сам,
а трябва той да ме заведе. - До какво?
Ако това проработи, скоро всички ще разберат.
Какво става с поясниците? - Все още не са заплаха.
Защо? - Ситуацията в орбитата се промени.
Скоро ще трябва да действаме.
Няма въоръжени, като изключим Еймъс.
Изключваш ли го?
Искам да знам къде са Еймъс и Холдън.
До всички, намерете Холдън.
Разбрано.
Д-р Окойе, всички от КЕХ трябва да останат в лагера.
Какво? Защо? - За ваша безопасност.
Холдън го няма никъде.
Вие сте в добри отношения с него. Случайно да знаете къде е?
Не знам къде е в момента.
Това е много важно.
Трябва да знам къде е отишъл Капитан Холдън.
Ако знаете нещо, ще ми кажете... и то веднага.
Совалката е готова.
Защо изстрелваме совалка?
Видяхте ли какво стана с предната? - Решението е наше.
Кое? Да разбиете и последната ни совалка?
Хората ни още са долу. - По заповеди на Мъртри.
Мъртри? Защо ще... - Защото не е твоя работа.
Сядай си на задника и си гледай работата.
Добре.
Няма проблем.
Говори Окойе. - Дай ми го.
Трябва да се обадя. - Мъртри забрани.
Докторе, виждали ли сте Уей?
Никой няма да говори с нея, ясно?
На твое място, не бих.
Добре. Какво става? - Холдън тръгна с Милър.
Мъртри и Уей тръгнаха след него. Мисля, че е в опасност.
Още ли искаш?
Няма връзка.
Мамка му.
Еймъс. - Ще намериш ли капитана?
Няма сигнал.
Ако се обади му кажи да си пази гърба, и че идвам.
Има ли проблем? - Да.
Мога ли да помогна? - Не.
Покажете ми къде отиде Холдън.
Уей, идвам за шефа ти.
Не стой на пътя ми.
Ставай, спяща красавице.
Милър!
Къде си, по дяволите? Какво да правя?
Дремна ли?
После ще си играеш.
Сега какво? - Ще се разходим.
Всичко това е от времето, когато планетата е загинала.
Всичко, което са оставили.
Все се забъркваш в неприятности, нали хлапе?
Хайде.
Оставете ме намира, задници такива.
Добре ли си? - Да, нищо ми няма.
Господарите ми бият с камшика и се чудят защо не подскачам.
Опитват се да влязат.
Мога ли да помогна с нещо? - Да.
Нека ги избием и да видим какво ще стане.
Ще тръгнете след тях. - Да.
Идвам с вас. Не се опитвайте да ме спрете.
Вие си знаете.
Но може да умрем там, докторе.
Ние вече умираме.
Кабелът е прекалено еластичен.
Разпъва се от натоварването.
Мога да обера малко. - Не.
По-добре да го опъна от този край.
Не повече от четвърт оборот.
Иначе може да се скъса. - Добре.
Започвам.
По дяволите.
Съобщение от Д-р Файез Саркис.
Защо ми пише?
Вие ли помолихте Мъртри да ви изпрати совалка?
Не, не съм.
Какво е намислил този път?
Лети към вас. Когато попитах защо, почти ме заплашиха с пистолет.
Благодаря за предупреждението.
Совалка "Едуард Израел", говори "Росинант".
Изглежда се движите към нас. Моля отговорете незабавно.
"Едуард Израел", говори Алекс Камал от "Росинант".
Тук "Едуард Израел". Слушаме ви.
Ще ми обясните ли защо совалката ви се движи към нас?
Изчакайте, "Росинант". Проверяваме.
Отговорете ми незабавно.
Наоми. - Какво става?
Мисля, че ни нападат. - Кой?
Готови за сблъсък. - Лусия, дръж се!
КЕХ, отклонете се.
Променете курса или ще стрелям.
Пазете се! Отломки!
Лусия!
Наоми.
Какво става там?
Наоми! - Идвам.
Наоми, обади се! - Алекс, нищо не можеш да направиш.
Излез от този канал и не върти кораба.
Разбрано. - Спокойно, не се паникьосвай.
Идвам. - Добре.
Тук съм. - Помогни ми, Наоми!
Успокой се.
Всичко е наред. - Не мога да дишам.
Още няколко секунди, чу ли? - Не мога.
Просто дишай. Идвам!
Наоми!
Успокой се. Продължавай да дишаш.
Още няколко секунди. Зад теб съм.
Протегни ръка.
Колкото можеш. - Опитвам се.
Дръж се, Лусия. - Не мога... не мога.
Протегни се! - Не те виждам! Моля те!
Моля те. Къде си?
Мамка му.
Хванах те! Дръж се здраво!
Всичко е наред. Тук съм.
Тук съм. Добре си.
Всичко е наред.
Държа те.
Всичко е наред. Добре сме.
Благодаря ти.
Чисто. - Чисто.
Накъде е тръгнал Холдън? - Трябва да го засечем.
Няма връзка с кораба.
Момент. - Какво има?
Съобщение от Еймъс. - Уей, идвам за шефа ти.
Не стой на пътя ми.
Приятелят ти е доста лаконичен.
Предпочитам да не се разхождам с убиец по петите...
Ще го причакаме тук.
Ще го направя само, ако се налага. Така се разбрахме.
Имаш думата ми.
Сега идва трудната част.
Която е? - Да открием бомбата.
Мислех, че знаеш къде е тази мъртва зона.
Знам къде е трупът.
За куршума ще трябва да се разровим.
Оттук.
Добре ли си?
И сега трябва да мина по това. - О, да.
Ако се подхлъзна, колко дълго ще падам?
До края на живота си.
Внимавай.
Ако още нещо излети от кораба ви ще ви направя на парчета.
Задници. Много ли ни удариха?
Не е добре. Загубихме 11 стабилизатора.
Изхабих много енергия за картечниците и работно тегло за въртенето.
Батериите са слаби, но няма проблеми с тока.
Можеш ли да спреш въртенето?
Трябва да обърна кораба, но с тази връзка е трудно.
Какво беше това? - "Барб" сигурно пак се забавя.
Кабелът ни дърпа назад. - Скоро ще се скъса.
Трябва да ускорим, иначе ще стане лошо.
Колко от задните стабилизатори са повредени?
Всички от тази страна. Ако дам тяга, пак ще се завъртим.
Трябва да има начин.
Ако онези скапаняци от КЕХ имат нещо друго, с нас е свършено.
Това с оръжията блъф ли беше? - Нямаме енергия за картечниците...
Трябва да го пуснем.
От "Барбапикола" ще се прехвърлят тук.
Срежете кабела. - Не...
Пуснете кораба. - Лусия...
Никой друг няма да умре за тази мечта.
Опитахме всичко.
Не.
Не, не сме.
Алекс.
Магнитното оръдие има собствени батерии.
Няма да изхаби енергия. - Не това е проблемът.
Ще скъсаме кабела. - Не разбирам.
Откатът от оръдието го превръща в един голям стабилизатор.
И няма да ни завърти.
Няма да е лек тласък. Ще е като падане от скала.
Не знам дали кабелът ще издържи.
Ако не стане, ще евакуираме "Барб", както каза Лусия.
Но в момента няма какво да губим.
Добре.
Ще опитам да оправя някои от стабилизаторите.
Предупреди ме, преди да стреляш. - Разбира се.
Кажи на Фелсия какво ще правим.
Знам само, че това помещение е в центъра на мъртвата зона.
Огледай се за нещо странно.
Мисля, че го открих.
Сподели тогава. Как изглежда?
Като окото на разярен бог.
Трябва да се вселя в нещо материално.
Можеш ли да го направиш? - Как мислиш включих всичко това?
Щом вляза, ще включа цялата мрежа.
Ще се свържа с всичко и ще събудя цялата планета.
Бъди готов. - И после какво?
Ще влезеш там вътре ли? - Бум.
Дошъл си да умреш.
Ако това го наричаш живот...
Но ще отнеса и останалата част от това място със себе си.
И може би още сто хиляди страдащи души
най-накрая ще намерят покой.
Така че... По дяволите!
Трябва да говорим за онова пътуване, хлапе.
Следващата улика. - Мамка му!
Човече. Наистина не искат да го правя.
Нямам много време.
Добре.
Това там.
Почти непокътнато е и може да се движи.
Добре, щом поема контрол над него, трябва да ме доближиш
възможно най-близо до това разгневено око,
но без да го докосвам, ясно?
Ако вляза, преди да съм се свързал с всичко, ще загубим.
Как ще разбера, че си свързан? - Ще разбереш.
И това ще оправи корабите? - Да се надяваме.
Това наистина е краят, нали? - Поне за мен.
Но се надявам вие да се спасите.
О, има малко от синьото лайно под пода в товарното.
Няма да е лошо да го почистиш... като свършим тук.
По дяволите. Естествено. - Да.
Това нещо... е убило строителите,
а сега използваме техните портали.
Да.
Би могло да е проблем.
Няма да е зле да проучиш.
Това ли е? Няма обяснение?
Няма истории с ченгета и измъчени метафори?
Доведох те дотук, хлапе.
Останалото зависи от теб.
Вода.
Дъждът е просто вода.
Няма вкус на нищо.
Еймъс. - Къде е Холдън?
Мъртри се разправя с него.
Спри да се правиш на мъж. И двамата знаем какви сме.
Оцеляваме. Понасяме ударите.
Хората като нас не остават с чисти ръце.
Убиваме за пари.
Винаги някой друг печели от работата ни,
но този път, може това да сме ние.
Не го прави.
Просто говори с мен! Не искам да те нараня.
И двамата знаем, че и ти не искаш да ме нараниш.
Само един скапан ден, изпълнен с лоши постъпки,
а после си тръгваме и всичко това остава в миналото.
Мъртри с това ли те залъга?
Наистина е така.
Казах ти, че никога не бих те излъгал.
Помня.
Тръгвам след Холдън.
Ако застанеш на пътя ми, ще мина през теб.
Не мога да ти позволя да го направиш.
Тръгвай!
Холдън!
Холдън?
Холдън!
Всички са вързани. Готови сме.
Ускорихме леко.
За кратко е, но имам енергия за още няколко пъти.
Оправих два стабилизатора.
Може да ни спечели достатъчно време.
Продължавай. - Ако не стане...
Ако се наложи да вземем хората ти, ще го направим.
Милър!
Там ли си?
Чуваш ли ме?
Холдън!
- Докторе?
Холдън!
Какво правите тук? Ранена ли сте?
Не, но Мъртри идва да ви убие. Простреля Еймъс.
Мъртъв ли е? - Не знам.
Уей е мъртва. Еймъс я уби.
Милър!
Какво е това? - Не го докосвайте.
Просто чакайте тук. Ще се върна.
По дяволите.
Коя... си ти?
Коя, по дяволите, си ти?
Коя си ти?
Ехо? - Аз съм Елви...
Окойе. Ти кой...
Ти какво си? - Прецакан съм, госпожице.
Прецакан съм. Къде е Холдън?
Отиде да намери Еймъс.
Избра най-лошия момент.
Чакай. Ти си призракът на Холдън.
Милър? - Да, изглеждал съм и по-добре.
Как говориш с мен? - Сложно е, сега ме слушай.
Виждаш ли нещо странно наоколо? Нещо необичайно?
Да, някакво поле. Виждам го. Какво е?
Ако имаме късмет, копчето за спиране на планетата.
Това пък как стана?
Добре. Това беше по-трудно отколкото очаквах.
Добре тогава.
Така, госпожице, ще ми помогнеш.
Къде е Еймъс?
Жив ли е? - Не знам.
Не можеше да ходи и имаше пушка.
Реших да го заобиколя.
Ако е мъртъв, те чака същото.
Уей се опита да го вразуми... и той я застреля.
По-добре и ти да опиташ с мен.
Успя ли да счупиш планетата ми?
Работя по въпроса.
Наистина ли си Детектив Милър от Церера?
Със собствено съзнание? - Ако не съм,
явно добре се справям с теста на Тюринг.
Къде е това нещо? - На няколко метра.
Приближи ме още малко. Не знам колко бързо
ще реагират местните, щом се усетят.
Местните ли? - Дано не ги срещаш.
На около метър си, достатъчно ли е?
Добре. Да.
Хората като теб все забравят.
Цивилизацията идва със закъснение... като радио сигнал.
Идваш тук и си мислиш, че понеже си цивилизован,
цивилизацията идва с теб.
Хвърли пистолета. Вдигни ръце на тила.
Имаш само една възможност.
Вървим по стъпките на историята.
Дивият запад.
Всички тези пощи, ЖП линии и затвори
са стрували животите на хиляди.
Тук не е по-различно.
Експанзията има нужда от хора като мен.
Ти си от хората, които идват след мен.
Трябваше да си стоиш у дома...
...докато не направя поща.
Веднъж срещнах един тип,
който използваше геноцидите като оправдание за тъпотиите си.
Не успя ли да те убеди?
Един приятел го застреля в главата.
Дори не ти стиска да ме довършиш, нали момче?
Вече си свършен.
Ще бъдеш осъден и ще изгниеш в затвора.
Наричаме го цивилизация.
Добре, насочи ме.
Хайде, насочи ме към това нещо.
Просто... върви напред.
Не! Остави ме!
Можеше да мине и по-добре. - Ще те заведа обратно.
Не, прецакан съм. Не мога да се движа.
Така. Това е.
Добре. Добре.
Хайде, хайде.
Чакай!
Превод: ksp21 subsunacs.net