В някакъв момент губим контрол над онова, което ни се случва,
и животът ни преминава в ръцете на съдбата.
Това е най-голямата лъжа.
Паулу Коелю, "Алхимикът"
МЛАДОЖЕНЦИ
Как жена, прехвърлила седемдесетте, изведнъж се омъжва?
Всичко започна, когато светът затвори кепенци.
Добре. Виждам само себе си.
Не искам да гледам това. - Даян, няма звук.
Как да не виждам лицето си толкова голямо?
Не се чуваш.
Даян, звукът ти е изключен.
Алекса, присъедини ме.
Добре. Здравейте, дами. - Здравей.
Вив, през цялото време ли беше у Артър?
Девет дни.
Това е световен рекорд.
Шар, пиеш на работа ли?
Съдилищата на практика са затворени.
Само двамата със съдия Уокър сме.
И моят ресторант е затворен. Можело и за две седмици.
Добре, оправих се.
Защо съм картоф?
САЛИ РУНИ
Да поговорим за "Нормални хора"?
Нямаме много опит в това.
Как да спра да съм картоф?
Едно е сигурно,
продължи по-дълго, отколкото някой очакваше.
"Необуздани".
Покъртителната история на интимните части на Вив,
ако салонът за коламаска не отвори скоро.
Премахнах ги с лазер още преди години.
Извинете ме, 19:00 часът е.
Олеле... - Благодаря, здравни труженици!
Благодаря.
Никой не се наслаждава на карантина повече от теб, Вив.
Останахме във връзка
и се подкрепяхме една друга в трудни моменти.
Вижте кой се прибра от болницата.
Брус, изглеждаш чудесно.
Лек инфаркт. Добре съм.
Караме я по-полека.
Без повече чийзбургери.
О, да. Но вижте.
Имаме специални курабийки.
С форма на аорта са.
Не.
И в професионални преходи. - Защото тя е прекрасна
и никой не ще отрече.
Вече ми възложиха три сватби.
Излезеш ли в пенсия, вече ставаш само за това.
Колко сладко.
Обидно е. Не съм учила право,
за да казвам на децата на колеги да се целунат.
Както при много други, имахме възможност да опитаме нови неща.
Беше малко зловещо.
Мариновам собствени краставички.
Осинових спасен папагал.
Казва се Силвестър.
Добро момче ли си?
Силвестър си има нов дом.
Бяхме принудени да свършим дълго отлагани неща.
Ще задържа само това.
Чудесно е, че ще си запазиш кутията от кафе.
Това е Хари.
Хари ли?
Да. Пепелта на Хари. Ето.
Мечтаеше да свърши като лате ли?
Не го оставяй там. - Момент.
Дали ще му е по-добре на камината в стаята на Мичъл?
Едва ли покойният ти съпруг е очаквал да почива там навеки.
Връщаш се в кутията. Така.
Не. Разпръсни я някъде.
Какво да направя? - Просто да го изхвърля на полето ли?
Той е алергичен към коне.
Имахме чувството, че никога няма да свърши.
Хареса ми,
но ако ми се четеше за жена, затворена у дома си,
която бавно полудява,
щях да си чета дневника.
Но всичко все някога свършва.
Славно време беше, нали?
Беше най-добрият ресторант в Брентууд.
Най-добрият в Лос Анджелис.
Определено. - Така е.
Много сте мили.
Все някога щях да се пенсионирам.
Елате при мен на отвъдния бряг.
Скучно е, но пък е скучно.
Да.
Беше интересно преживяване,
но времето ни разделени най-сетне свършваше.
Предстоеше ни ново съвместно пътуване.
КНИГА ЗА ВЪЗРАСТНИ ГЛАВА ВТОРА
Чук-чук.
Боже мой.
Още ми се струва нередно. - Не е.
Отказвам да призная прегръдката за незаконна.
Какво става тук?
Стигнахме ли до етапа, в който покриваме мебелите с найлон?
Не, така става, когато имаш твърде много време.
Опитах и да сменя плочките в банята.
Не ми се получи. - Така ли?
Ужасно е.
Съдия!
Вече се пенсионирах, така че без формалности.
И "Ваша чест" стига.
Не съм очаквала да те прегърна с такава радост.
Да, често ми го казват.
Ехо!
О, не! Боже мой.
Така се радвам да те видя.
Божичко. Здравей. - Здравей.
Здравей, съкровище. - Здравей.
И моето приятелче. - Здрасти, Слим.
Страхотно е.
Как си, Слим? - Много се вълнувам.
Вив, един въпрос. Какви са тези ръкавици?
Обир на бижута ли ще правиш?
Или ще ставаш мим любител?
А защо не и професионалист, стига да поискаш?
Би била вълнуваща промяна.
Всъщност има една вълнуваща промяна.
Леле.
Какво става... Какво?
Боже мой.
Сгодила си се? - Приказен е.
Можете ли да повярвате? - Аз не.
Да. - Имам много въпроси.
Кога стана?
Ами... - Чакай.
Хайде да седнем
и да ни разкажеш. - С подробности.
Добре.
Боже мой. Вив, това е прекрасно. О, не.
Божичко. Всъщност стана снощи.
Не е за вярване, че беше снощи.
Вървяхме към апартамента
и той спомена нещо за предложение,
а аз казах: "Кога, ако не сега?"
Понеже след още 50 години
може да не го намирам вече за толкова привлекателен.
В този момент бяхме пред един бижутериен магазин.
Докато се усетя, вече бяхме вътре и се чудехме дали да го направим.
Тоест, дали да се оженим.
И се решихме.
Да. - Божичко.
Гледай ти.
За Вив и Артър!
Благодаря.
Наздраве! - Прекрасно.
Благодаря, мили мои.
Спряхте ли се на дата?
Спрях се на Артър.
Моля? - Спрях се на него.
Трябва ли да се смеем... - Не.
Все пак тя е булката. - Да, от учтивост.
Да. - Шарън е права.
Я се виж. Ново ли е?
За мен да.
Собственикът му трябва да го е купил отдавна.
Радвам се, че вагината ти още не е излязла в пенсия.
Кой е късметлията?
Нямам представа. Намерих го на задната си седалка.
Намерих си го, мое си е.
Не разбирам как успяваш.
Сега знаеш защо трябваше да си смени ставата.
Хората с изкуствени колена да не хвърлят първия камък.
Леле, момичета. - Какво?
Трябва да видите какво намерих, докато чистех.
Чистила ли си? Какво ли е било преди това?
Вижте. Мисля, че това е поличба.
Поличба ли? Какво...
Това е от пътуването, което не се състоя.
Помните ли? Щяхме да ходим заедно в Италия.
Италия. Боже мой.
Мечтаехме за тази ваканция, но аз забременях и съсипах всичко.
"Пан Ам"?
С един от тези можехме да се качим на самолет.
Не мога дори да погледна.
"Изненадай Джани.
Вкуси пак вълшебните му кюфтенца.
Не живей в страх."
Леле. Това не е...
"Вкуси вълшебните му кюфтенца"?
"Не живей в страх"? Толкова ли са големи?
А кой е Джани?
Той е секси италианецът от курса ми по готварство
преди милион трилиона години.
Сигурно вече е дебел и плешив.
Съжалявам. - Не ми съсипвай спомените.
Но важното е друго, че намерих това.
Забраната за пътуване е вдигната,
затова трябва да отидем в Италия.
В Италия?
Аз едва се добрах дотук.
Не мога да ходя, където ми скимне.
Току-що се сгодих, помниш ли?
Ами да!
Ще е моминското пътешествие на Вив.
Буквално настръхнах. Получава се идеално.
Искаш да търчим из Италия като някакви ученички?
Тук пише, че пропускането на знаците съсипва живота.
Не можем да отхвърлим съдбата си. - Не.
Харесва ми идеята да пия италианско вино в чест на Вивиан,
но не можем ли да го правим тук?
Съгласна съм с Шар.
Не ми се струва редно да оставям Артър точно сега.
Малката ми Гинзбъргър не се чувства добре.
Не ми се иска да я оставям.
Може да нямаме друг шанс да го направим.
Ами, съдба.
Моминско пътешествие?
И не си искала да ходиш заради мен?
Не. Добре де, така казах,
но не заради теб, а заради нас.
Заради връзката ни. - Не бива така.
Не точно заради връзката ни, а заради годежа ни.
Мисълта ми е, че сме сгодени.
Ако ще ходя в Италия, трябва да е с теб.
Бих се радвал.
Но годежът не означава, че не може да пътуваш с приятелките си.
Наистина ли?
Вив, Исусе Христе.
Всъщност е свети Кристофър. - Боже.
Покровителят на пътниците.
Ако планирате пътуване, това е едно добро начало.
Какво ще кажеш за този знак?
Леле.
Свързахте се с дома на пенсионираната и надарената.
Така...
Ще се ходи в Италия.
Защо? Казах ти, че не мога.
Исках да натрупам актив, като кажа на Артър, че няма да ходя,
защото уважавам чувствата му на мой възгоден.
Няма такава дума.
Добре де, възгоден, годеник, все едно.
Къде си?
В една църква съм.
Ти си в църква?
Правим огледи за сватбата.
В църква ли ще се жениш?
Само дано да не правят проверка.
Как не си се възпламенила, като си прекрачила прага?
Ако не заминем, той ще мисли, че мисля, че ме проверява,
и че не мисля, че той мисли, че трябва да отидем.
Мисля, че твърде много му мислиш.
Не мисля. Мисля, че трябва да отидем.
Гинзи. - Скъпи, Шарън е.
Здрасти, Шарън. Радвам се, че ще ходите в Италия.
Боже. По дяволите!
Шарън, на високоговорител си в църквата.
Гинзи.
Триста дяволи!
Ще ти звънна пак.
Това е поредната поличба.
Не разбирам. В какъв смисъл мъртва?
Колко смисъла има това?
Котките нямат ли девет живота?
Изчакай. Шарън идва.
ЖИВОТИНСКА БОЛНИЦА
Казват, че било от старост.
Противоестествено е детето ти да си отиде преди теб.
Скъпа, много съжалявам.
Говоря с Даян. Ще я включа на високоговорител.
О, не... Чакай. Не.
Ще объркам нещо. - Здрасти, Дай.
Дори името ми е сбъркано в това време.
Може да е поличба.
Да. Вселената заговорничи.
В смисъл... Дали наистина?
И да не е така, казвам да го обсъдим в Италия.
Ти сериозно ли? - Пенсионирах се. Котката ми умря.
Ще ходим в най-голямата страна винопроизводител в света.
Да, говоря сериозно.
Да го направим. Включвам и Вив.
Трябва да отидем в Италия.
И ти ли?
Шарън не ти ли каза? - За котката ли?
Не, за Артър.
Божичко, и той ли е умрял?
Даян.
Притесних се, че се превръща в модел.
Той смята, че ще е грешка да не отидем.
Не е ли мило?
Трябва да се ожениш за него.
И ще го сторя. Но първо Италия.
Представяш ли си?
Потегляш за Тоскана.
Боже.
Да, вярно.
Ти си първата, която сумти на Тоскана.
Не сумтя на Тоскана.
Добър опит.
Просто всичко това е абсурдно.
Моминско пътешествие? Какви ги вършим?
Вивиан ще се жени.
Което си е леко откачено.
Намирам го за романтично.
Но също и откачено.
Трябва да признаеш.
Вече си била женена. Ти ми кажи.
Не, бях бременна. Това е друго.
Толкова е романтично.
Не и колкото никога да не се ожениш.
Ехо? Една целувчица за довиждане може би?
Една може.
Изчезвай.
Добре. Обичам те.
ЛЕТИЩЕ "ЛЕОНАРДО ДА ВИНЧИ"
Да си направим селфи.
Да.
Погледнете само. Не е за вярване, че сме тук.
Обожавам този град. Рим.
Рома. - Рома.
И не само защото гаврътнах дуе просекота на обяд.
И аз.
Обичам всичко, което се разпада повече от мен.
И все пак е удивително, нали?
Толкова туристи има по света.
Я чакай. Ние сме туристи.
Но сме различни. Не сме толкова очебийни.
Не, не. Бананката на съдията крещи: "Аз съм местна."
Нарича се портфейл за кръста.
Това променя всичко.
Не само е нещо модерно, но и функционално.
Време ли е вече?
Какво? - А, да. Не, не. Време е.
Добре. - Какво?
Да го направим. - О, да.
Божичко, не мога да повярвам. - Да.
Повярвай, защото това е моминското ти пътешествие.
БЪДЕЩА БУЛКА
И ние няма да те оставим да забравиш за това.
Има и воал.
Боже мили. - Честито на бъдещата булка!
Благодаря. - Благодаря.
Изглеждаш страхотно.
Изглеждаш идеално.
Приличам на регулировчик.
Те сега ходят с жилетки.
Какво каза?
Опитвам се да преведа.
"Веки" означава "стари".
Какво? - Да.
Нарекъл ни е стари? - Да.
На практика ни нарече стари чанти.
Леле...
Ще предизвикам международен инцидент.
Момент. "Долче" е "сладко". - Какво?
"Колкото по-стара е лозата, толкова по-сладко е гроздето."
Още ни бива. - Вижте ни!
Да, бива си ни. - Да!
Но как да го използваме?
На моминско парти сме. Знаете какво значи това.
Ще ходим да гледаме голи мъже.
Какъв е редът тук? Къде да напъхам банкнотите?
Някои от тях май са танцьорите от моето моминско парти.
Какви нокти само.
Нуждая се от педикюр.
"Изгубих си ръката!"
Ник Кейдж, "Лунатици".
Еха.
Почти на две хиляди години е.
Определено си е правила пластики.
През 1982 г. си направих същите букли.
В негова защита ще кажа, че тук си е хладничко.
Не е чак толкова зле.
Все пак е на хиляда години, а още е твърд като камък.
Божичко.
Какво прави Брус?
Я чакай, шпионираш ли го?
Не, получих предупреждение за движение в кухнята.
Бекон?
Божичко, той не бива да...
Да не е полудял?
Брус!
Керъл, изкара ми акъла.
Брус, знаеш, че не бива да ядеш бекон.
Не е каквото изглежда.
Изглежда, че криеш бекон зад гърба си.
Грешиш.
Няма бекон.
Виждам те, Брус.
Не бях виждала подобна гледка.
Така се радвам, че дойдохме.
Аз също.
И аз.
Вижте, това е "Виа дей Коронари".
Какво е това?
Тази улица.
Е, и?
Красива е и тръгваме по нея.
В този град едва ли има грозна улица.
Няма. - Така е.
Май няма. Вижте.
БУЛЧИНСКО АТЕЛИЕ
Това знак ли е?
Така мисля.
Определено е знак.
Това е знак, буквално. "Киузо" значи "затворено".
Проклятие.
Вие трябва да сте булката.
Как познахте?
Какво сте направили, момичета?
Добре дошли в скромната ми работилница.
Леле.
Боже мой!
Опишете ми роклята.
Казвайте каквото ви дойде наум.
Секси, но традиционна.
Секси. Разбира се.
И непреходна.
Права си.
Изобщо не е желателно след 50 години да гледаш снимки
и да се чудиш: "Какво съм си въобразявала?"
Здравейте. Желаете ли просеко?
И още как. Аз искам.
Ти също би искала. - О, да.
Да се позабавляваме, момичета.
Да. - За забавлението.
Прелестна.
Това ли е?
Чакай. Не се избира първата.
Няма да се отървеш така лесно.
Твърде булчинска е.
Следващата.
Приличаш на Хю Хефнър.
Не е достатъчно булчинска.
Махай я.
Следващата.
Много благодаря.
Бих те поднесла като коледна вечеря.
Божичко.
С по-малко перушина. Следващата.
Следва някой друг.
Добре. Когато си в Рим...
Няма да сложа нищо повече, докато не се наконтите и вие.
Няма да се измъкнеш.
Поправка. Няма да участвам в това.
Грейс.
Сещаш се... - Знам точно коя.
Боже...
Сякаш току-що съм избягала от багажника на кадилак.
Добре изглеждаш, съдия.
Да, за ренесансов панаир.
Даян, погледни.
Буквално помислих, че си ти.
Харесва ми.
Какво ще кажете?
Че не ми харесвате.
Леле мале.
Прелест.
Приличаш на себе си повече от всякога.
Ще пратим снимка на Мичъл.
Не, чакай. Да не си откачила?
Късно е. - Изтегли я, моля те.
Шарън, изтегли я.
Може да знам как да не се правя на картоф,
но все пак не съм Стив Джобс.
Ами...
Още една за бъдещата булка.
Имам нужда от още пиене.
Боже мой.
Леле...
Не е истина.
Слим, еха!
Боже. Аз бих се оженила за теб.
Господи, Вив, изумителна е.
Така ли сте си се представяли като булка?
Изобщо не съм си се представяла като булка.
Странно е, защото в нашия хотел винаги е имало сватби,
а аз никога не съм мислила за своя.
Как се чувствате?
Тъканта ми харесва.
Да.
Най-хубавата е, но...
Как се чувствате?
Това ли е роклята?
Какво ще кажете?
Съвършена е.
Наистина изумителна. - Така ли?
Ще я вземем.
Да.
Хей. - Ето ги.
Какво си взехте?
Знаете ли, че истинското име на Мичъл е Микеланджело?
И...
Артуро. Много по-секси е от Артър, нали?
В Италия всичко е по-секси.
Аз поне със сигурност.
Нали, Джузепе? - Разбира се.
Боже.
Мичъл.
Заради снимката е.
Какво? - Какво?
"Истински шедьовър. И роклята не е никак лоша."
Добре казано.
Този човек. Бога ми.
Наздраве.
Наздраве! - Наздраве!
Хайде.
Рим е чудесен за разходка,
но още по-хубав е за сядане и пиене на вино.
Съвсем вярно.
Казваш го за всеки град.
Какво? Не всеки град става за разходки.
Най-хубава за разходки е Венеция.
Обожавам Венеция.
Дали да не отидем?
Във Венеция ли?
Разбира се. С Венеция не можеш да сбъркаш.
Там имам приятел с чудесен хотел.
Ти къде нямаш приятел с хотел?
Не са много местата.
Аз казвам да отидем в Тоскана, както си бяхме решили.
Венеция е най-специалният град на света.
Съкровището на Италия.
Онзи от "Алхимикът" не търсеше ли съкровище?
Вселената ни казва да отидем.
Или ни го казва уличен художник?
Без да се засягаш, то е ясно.
Аз казвам, че е знак, а това е моето моминско пътешествие.
Съдия, не искаш ли да отхвърлиш това?
Глупости.
Аз нося лентата,
така че ще става на моята.
Нов план. Андиамо а Венеция!
В новия план има ли време за спане?
Дали 18:00 ч. е подходящо време за лягане за бъдещата булка?
Определено. - Така ли?
Съвсем стандартно е.
Добре. Тръгваме рано сутринта.
Белисима.
За красивата жена.
В Италия наистина си по-секси.
Все едно се гледам в огледалото.
Да.
Благодаря.
ЦЕНТРАЛНА ГАРА
Благодаря.
Да видим. Къде е Венеция?
Отиваме...
Здравейте! - Здрасти.
Първа класа?
Да. - И още как. Първа класа.
Накъде? - Към Венеция.
Венеция.
Много добре. - Чудесно.
Ще ви помогнем с багажа.
Оставете на нас. - Благодаря.
Да.
Венеция. Има много време.
Много мило, благодаря. Ето за двама ви.
Много благодаря.
Къде е Венеция? - Виждате ли я?
Нищо такова не виждам. - Ето я.
ВЕНЕЦИЯ "САНТА ЛУЧИЯ"
Благодаря. - Благодаря.
Леле.
Да вървим. - Да.
Добре. - Хубаво.
Даян, подай ми чантичката.
Един момент. Не.
Не я виждам. Няма я.
Къде е?
Всичко наред ли е?
Чантата ми я няма.
Моята е у мен.
Но не е моментът да злорадствам.
Дали е открадната?
Никой не е минавал.
Сигурна ли си, че я сложи тук?
Така мисля.
Боже.
Един момент.
Благодаря ви.
Притесних се, че са ни обрали.
Откъде да си вземем чекирания багаж?
В какъв смисъл чекиран?
Този, който оставихме на носачите в Рим.
Съжалявам, но нямаме носачи.
Откога нямате носачи?
От 1976 г.
Нищо чудно, че така се изненадаха от бакшиша.
Сигурно рядко някой си плаща да му откраднат багажа.
Не е за вярване. Не мога да изгубя тази чанта.
Знам, че е неприятно, скъпа, но не е краят на света.
Не разбираш.
Тъкмо ще си подновиш гардероба.
Всичко може да бъде заменено.
Не всичко. Не.
Даян, струва ми се, че преувеличаваш.
В чантата е прахът на Хари.
Какво? - Да.
Господи.
Взела си праха на Хари на моминско пътешествие?
Да не си луда?
Казахте да не го оставям в килера.
И го взе в Италия?
В чекиран багаж? - Като сериен убиец.
Това законно ли е?
Ти ли ме питаш?
Да.
Да. Здравейте.
Така. Съставихме доклад.
Добре. И...
Ако се появи нещо, ще ви уведомим.
Това ли е?
Висим тук два часа и ще получим само това?
Не само това.
Съчувствам ви. Моля.
Съчувствате ни, така ли?
Не ни трябва някой да ни съжалява.
Полицейският ви мързел е повече от достатъчен.
Само от любопитство,
ако намерите багажа ни, ще го претърсите ли?
Нямам навика да се ровя из дамски вещи.
Това е чудесно. Добре.
Благодаря отново.
Момент, синьора.
Роклята ви.
Боже.
Да му се не види, роклята ми. Много благодаря.
За сватба ли сте тук?
Това е моминско пътешествие.
Приятелките ми ме заведоха да си купя рокля в Рим.
Какви добри приятелки. - Да.
Дори и критичната.
Е, да.
Синьора, ако обичате.
Преди да тръгнете, вземете това.
БЪДЕТЕ НАЩРЕК! НЕ СТАВАЙТЕ ЖЕРТВИ
За да не трябва да се срещаме пак.
Е, благодаря.
Това ни е от голяма полза на този етап.
Определено не е законно. Това е сигурно.
Какво ти става?
Исках да направя нещо хубаво. Винаги е искал да посети Италия.
Много мила идея.
Също и налудничава.
Сега вече го разбирам.
Поне ще ни е лесно на връщане без толкова багаж.
Да. - Говори за себе си.
Да мъкнеш това нещо си е същински фитнес.
Помните ли в "Алхимикът",
когато героят беше обран и изгуби всичко?
Точно сега не мога да му съчувствам.
Нито пък аз.
Той каза, че трябва да избира.
Или да се възприеме като жертва на крадец...
Или като авантюрист в търсене на съкровище.
Но ние сме жертви на крадец.
Но също така сме и авантюристки.
Господи! - Погледнете само.
Здравей, София! - Здравей!
Добре дошла.
Дами, уверявам ви, че вече сте в сигурни ръце.
Чичо ми би сторил всичко за тази жена.
Колко мило. - Вярно е.
Имате късмет.
Сватбата този уикенд беше отменена
и най-хубавите ни стаи са свободни.
Сватба е била отменена?
Да, беше голяма драма.
Крясъци, плач
и запалена рокля.
Така ли?
Ето го нашия бутик. Уведомих ги да ви очакват.
Имам същото в синьо.
Ето ключовете ви. Сигурно сте уморени.
Благодаря.
Като видиш чичо си, предай му поздрави от мен.
Разбира се.
Ако се нуждаете от нещо, насреща съм.
Много благодаря.
Чао. - Чао.
Чичо й би направил всичко за теб, значи?
Преди петнайсет години
аз също бих сторила всичко за него.
Сексуално.
Благодаря за пояснението.
Ако искаш да знаеш, заради него сменях коляно.
Леле. - Каква всеотдайност.
Каква саможертва.
Тя е една модерна Майка Тереза.
За тази част от историята на Майка Тереза не се говори.
Не само се е молела на колене.
За да забравите неволите. Наздраве.
Няма да навреди.
Простете, но дочух случайно.
За какви неволи ставаше дума?
Малък гаф на гарата.
Откраднаха ни багажа.
Звучи като нещо повече от гаф.
Всичкия ви багаж ли? С парите и паспортите?
Моля ви. За глупачка ли ме вземате?
Чудесно.
Никой не може да го свали от мен.
Сигурно ще са нужни доста чевръсти пръсти.
Е, щом ще си ги показваме...
Поспри, сърце.
Само казвам да поддържаш стреса минимален.
На голф съм.
Още малко и ще заспя.
Скъпа, слушай...
Дали все пак да не дойда при теб?
Говорихме за това, Брус.
Не е безопасно.
Да, знам, но си помислих...
Утре отиваме в Ла Тоскана.
"Ла Тоскана" ли?
Така се казва на Тоскана.
Помислих, че говориш за ресторанта на "Сан Висенте".
Защо ще говоря за този ресторант, когато съм в Италия?
В "Ийталия" ли? - Какво?
"Ийталия", ресторантът в "Сенчъри Сити".
Правя си шегички с ресторанти, защото съм на строга диета, скъпа.
Добре, сега схванах.
Ако трябва да обяснявам смешките, вече не е смешно.
Хайде да поспрем с шегите за ресторантите.
Аз не се шегувам с ангиопластиката.
Иска ми се да го правеше.
Моминско пътешествие? - Да.
Не познавам никого, който да е правил през последните 20 години.
А защо не, нали?
Честно ли?
Така искам да живея живота си.
На моминско пътешествие?
Разбира се.
И практикувайки ежедневно "защо не?".
За секунда ми се стори, че казваш "практикувайки ежедневно вино",
и си казах "ами да".
Не е лоша комбинация.
"Вино и защо не?"
Така ще се казва автобиографията ми.
Обещавам да си купя първото издание.
Само така.
Погледни я само.
Не можем да я оставим сама дори за миг.
Налитат й като мухи на мед.
Здравейте. - Здрасти.
Буонасера. - Здравейте.
Това е Усман.
Много ми е приятно.
Коя от вас е бъдещата булка?
Не и аз.
Не, тя ще слезе след малко.
Сигурно много се вълнувате.
Радвам се, че ще бъдете с нас довечера.
Довечера ли? - Да, планирала съм вечеря за нас.
Чудесно. - Да.
Ще бъде...
Как го нарече?
"Автентично италианско преживяване"?
Да не отиваме в "Олив Гардън"?
Съжалявам.
Заслужава си. Това е чудесна храна сред чудесни хора.
И няма проблем да се появят четири случайни жени?
В Италия сме.
Винаги има място за случайни красавици.
Добър е.
За жалост съм принудена да си купя ново бельо.
Горкичката. Щом ще се женим,
потърси си нещо бархетно
или от здрав полиестер...
Смешно. Как върви в Ню Йорк?
Градът тъгува за теб.
А някой в града тъгува ли?
Ще проуча набързо и ще ти докладвам...
Вижте само!
Боже мой.
За нула време скалъпихте моминска вечеря!
Оказа се доста лесно.
Дори ти уредихме група.
Виж!
Дано обичаш италианска музика.
Здравей.
Отбихме се в бижутерийния магазин
и докато се усетим, бяхме сгодени.
Това е изключително романтично.
Благодаря. Женен ли си?
Не. Вече минах през това.
Не беше ли приятно?
Направо си беше катастрофа.
Но не беше само зле.
Всички ли сте омъжени?
Омъжена.
Неомъжена, но обвързана. - Да.
Във връзка. - Сериозно гадже.
Да. Всъщност не знам.
Глупаво е да говорим за гаджета.
Да не сме в гимназията? Стара съм вече да бъда нечие гадже.
Шегуваш ли се?
Да си гадже е най-хубавото нещо на света.
Не е вярно. - Вярно е.
Да си гадже е секси и вълнуващо.
Значи обичаш някого и му се посвещаваш,
но имаш и свой живот.
Не се поддаваш на обществените условности.
Всичко е въпрос на избор. Избираш да си там.
Но можеш да си тръгнеш, когато си поискаш.
И ти си бъдещата булка?
Ами ти?
Тя е необвързаната.
Във всяка група има по една.
А аз съм тази, която трябва да отскочи до тоалетната.
Извинете ме.
Усман, какво правиш в Италия?
Философия.
Бях преподавател по философия.
Вече съм щастливо пенсиониран.
Затова имам много време, което да прекарвам тук.
Здравейте. - Шеф.
Много мило, че ни приехте.
За мен е огромна радост.
Да продължим с малко просеко.
Подготвя небцето.
Благодаря. - Моля.
Какво ви води във Венеция?
Поредица от неочаквани обстоятелства.
Солта на живота.
Малко се изгубих.
Еха. Доста пищна гръд.
Прекалих, нали? - Не, добре е.
В никакъв случай.
Я стига.
Каролина?
Джани?
Джани, ти ли си? - Си!
Си, си!
Това е лудост. Какво правиш тук?
Аз ли? Живея тук. Това е школата ми по готварство.
Я чакай. Същият Джани ли?
Джани?
Това е онзи Джани.
Не е дебел, нито плешив.
Невероятно. - Чух за кюфтенцата ти.
Не е за вярване. Виж се само!
Да, роклята е нова
и май е малко прекалена.
Исках да се позабавлявам. - Изглеждаш прекрасно.
Благодаря. - Майчице.
Благодаря. Това е невероятно.
Леле.
Да. Благодаря.
Започваме с нещо за възбуждане на апетита.
Май нечий апетит вече е доста възбуден.
Добър апетит. Аз...
Свят ми се зави. Толкова неща искам да сложа в устата ти.
Нямам търпение.
Само да не прегрея качукото.
Извинете ме. - Малко е късно за това.
Дори моето качуко вече прегря.
И моето.
Това беше най-хубавата вечеря.
Не мога да повярвам. Каква е вероятността?
Ако пишех книга,
щеше да спиш с него, за да научиш рецептата за соса.
Напитки.
Аз пих достатъчно.
Хайде, това е моминското ти парти.
Ще стане дори още по-забавно. - Благодаря.
Забавно. Нали?
В стил Крисчън Грей.
Можете ли да повярвате?
Казах ви, че трябва да дойдем в Италия!
Божичко!
Вижте я!
Давай!
Това беше нещо ново за мен.
Мислех да се разходя по кея,
ако проявяваш интерес.
Вече наближава времето ми за лягане.
Не си ли стара вече да имаш време за лягане?
Да речем, че това беше комплимент.
Ще съм ти задължен. Благодаря.
Ще вървим ли?
И Шарън отпраши.
Шеф Джани ви кани да разгледате неговата кучина.
Неговата кучина ли? - Да.
Означава "кухня".
Сигурно е голяма, нали?
Все пак е школа по готварство.
Добре. Той каза да дойдете, когато пожелаете.
Колко мило.
Предайте на шеф Джани, че тя ще се радва да дойде.
Ако може, повече от веднъж.
Боже мили.
Знаете ли какво...
Искам да видя неговата кучина.
Ами, отивай.
Само не прави нещо, което аз бих.
Всъщност е много добър съвет.
Това е просто една кухня.
Да бе.
И останаха две.
Да.
Агата Кристи.
Точно така.
Леле.
Какъв ден, а? Това...
Наистина.
Изгубеният багаж.
Кой губи чужда пепел?
Знам ли, май е по-добре някои скелети да си стоят в долапа.
Боже мой.
Да. - А ти?
Женена. Бракувана.
Да.
Моето... солово изпълнение е най-сетне към края си.
Луда работа.
Особено за мен. - Да.
Знам, че е така.
Коя ли съм аз да съдя?
Но и аз си помислих така.
Все пак мисля, че правиш нещо изключително.
Много се радвам за теб.
Пияна си. - Не.
Не, говоря сериозно.
Е, може би мъничко. Но все пак говоря сериозно.
Не знам как го правиш.
Скъса инструкциите и повече не погледна назад.
Ти си най-храбрият човек, когото познавам.
Толкова се радвам, че си ми приятелка.
Определено си пияна.
Май не умееш да приемаш комплименти? - Не.
Но е истина.
На мен не ми стиска да постъпя като теб.
Оценявам го.
Наистина е така. - Благодаря ти.
Прекарваме си добре, нали?
Ако не се беше сгодила,
едва ли някога щях да преживея Италия.
Как ти се струва?
Невероятно е какво щях да изпусна.
Остана един въпрос...
Как ще оплескаме всичко?
Не знам.
Но ако ще го оплескваме, както го правим досега,
нямам търпение да видя.
Да.
Но първо да поспим.
Да, трябва да поспя за красота.
Това тук не става от само себе си.
Сигурно е дело на множество умели майстори.
Да, направили са си профсъюз.
Добре.
"От всички кръчми във всички градове по света
тя влиза в моята."
"Казабланка". Помниш ли?
Помня.
Първият ми път беше с теб.
Какво?
Наистина ли?
Не, говоря за първия път, когато гледах филма.
Не съм сигурна дали изобщо го догледахме.
Любимата ми част.
Не краят, а че не стигнахме до него.
Знам какво имаше предвид.
Налага се да ми разясниш нещо.
Живееш на място без пътища,
но в кухнята си имаш ван?
Да. Няма логика.
Точно това го прави специален.
Мислех, че така ще поискам да отида някъде.
Но не. Само се радвах, че оставам.
Разбирам.
Тук е просто прекрасно.
Благодаря.
Сигурно и ти още си главен готвач, нали?
Да.
Личи си.
Така ли?
Абсолютно. Да.
Излъчването ти.
В кухнята всичко е сега.
В този миг.
Виждам, че ти го разбираш.
Не се тревожиш за вчера,
нито за утре.
Грапа.
Важен е хубавият живот днес.
Наздраве.
Означава: "На масата..."
"Човек не остарява."
Знаеш тази поговорка?
Беше изписана на стената в ресторанта ми.
Наистина ли?
Това е знак.
Имаш неповторима усмивка.
Незабравима.
Една снимка? - Да.
Толкова си хубава.
И ти не изглеждаш зле, Джани.
Докога си във Венеция, Каролина?
За жалост, утре заминаваме.
Тогава да оползотворим тази нощ.
Кажи, щом се умориш.
Мога да го правя цяла нощ.
Мале мила.
Не мърдайте.
Какво правите?
Оправя ме.
Синьора шаферката.
По дяволите.
Насред канала сте.
Гледай ти.
За протокола,
онова, което казах, че сте мързелив...
Вземам си думите назад.
Нарекла си го мързелив? Откъде накъде?
Ако щеш вярвай, не очаквах някога да налетя пак на него.
Дали не бихте ни изтеглили?
Нека тази синьора да ви изтегли с плуване.
Виждаш ли какъв мързел е?
Чух ви.
Как беше?
Не питай.
Ти?
И аз така.
Правихме паста.
Във ван.
И аз "правих паста".
В лодка.
Здравей.
Снощи беше приятно, нали?
Трябва ми минутка.
Гледай ти, кой се е събудил.
Добро утро.
Какво е станало?
Шарън сигурно е още по-зле.
Буонджорно.
Бишкоти.
Някой е свеж като краставичка. - Да.
Според моето "Хало" имам 96 точки за сън.
Стига сте викали.
Какво ще кажете да останем тук още една вечер?
Не.
Добре де.
Време е за Тоскана, нали?
Значи продължаваме с влака?
Забрави влака. Там ни обраха.
На практика ни обраха на гарата.
На практика сами им дадохме всичко на гарата.
О, да. - За мен.
Благодаря.
ФЛОРЕНЦИЯ 131
Джани ми писа. - Боже.
Негодник. - Реших, че сме сгазили нещо.
Да. Не... - Вие не разбирате.
Изпрати ми наши снимки от снощи.
Е, и?
За голи снимки ли става дума...
Да не си луда? Не. - Тогава...
Само че Брус ще ги види. Отиват в айпада ми.
Божичко. Не. - Какво?
Какво? - Сбърканият му английски.
Джани е написал
колко мило било да му мачкам тестото. - Господи.
И че това бил щастлив край на вечерта му.
Боже.
Уха. - Ужасно е.
Леле. - Страхотно.
Ужас. Трябва да се обадя на Брус. - Още.
Защо не звъни?
Не мога да се свържа.
Било е съвсем невинно, нали?
Е, да.
Флиртувахме, но не съм... - Не си мачкала тестото му.
Не.
Ами кюфтенцата му? - Не, не.
Говоря сериозно.
А искаше ли ти се? - Не.
Просто се забавлявах.
С Брус не мога да се забавлявам по този начин.
Очевидно.
Не в този смисъл. - Съжалявам.
Тогава в какъв смисъл?
Да не се боя, че съпругът ми ще се строполи мъртъв всеки момент.
Какъв ли би бил животът тогава?
Едно е да изгубим ресторанта, но не мога да изгубя Брус.
Право куме, та в очи.
Нали знаеш, че ти си проблемът?
Какви ги говориш?
Толкова се боиш Брус да не умре,
че спираш и двама ви да живеете.
Той сигурно умира от радост, че си заминала на пътешествие.
Надзирателят му най-сетне е напуснал поста си.
Сигурно за пръв път вкусва свободата.
Да. - Нека човекът си хапне бекон.
Не е това. - Така ли?
Точно това е.
А ти не го виждаш.
Искаш ли истината?
"Ти не можеш да понесеш истината!"
Извинявай, дърпаш ми езика.
Истината е,
че в някакъв момент Брус може вече да го няма.
Никой в тази кола не иска да погледнеш назад
и да осъзнаеш колко време си пропиляла, защото си се бояла.
Затова престани!
Вив! - Достатъчно.
За твое добро е.
Имаш прекрасен съпруг, който те обича.
И двамата сте живи и щастливи.
Стига си се опитвала да контролираш неконтролируемото.
Животът е непредсказуем
и точно заради изненадите си струва да се живее.
Добре сме. Всичко е наред.
Точно заради изненадите, нали?
Коя кола няма резервна гума?
Тази.
Досега не съм пътувала на стоп.
Нямам много опит, но все пак няма да е зле някой да мине.
Хубавото е, че поне не вали.
Защо предизвикваш съдбата?
Няма съдба, помниш ли?
Рано ли е да обсъждаме коя да изядем първа?
Мисля, че всички знаем.
Ей.
Това не е хубаво.
Да, знаем.
Наистина не е хубаво.
Благодаря за новата информация.
Трябва да стигнем до Тоскана.
Така е, но няма защо да се паникьосваме.
За никъде не бързаме.
Можем да се успокоим.
Аз съм спокойна. Но вече трябва да тръгваме.
Да вървим? - Да.
До Тоскана ли?
Ако тръгнем сега, до сутринта ще сме там.
Да ставаме и да вървим.
Нека да не...
Не. Нека да!
Защото вече ми писна.
После стана това, но все още имаме време.
Успокой се. - Не.
Трябва да отидем в Тоскана.
Няма да изпуснем Тоскана.
Даян, сериозно, успокой се.
Спокойна съм. Още по-спокойна ще съм в Тоскана.
Какво?
Какъв беше този поглед?
Какво става тук?
Нека просто да й кажем.
Какво да ми кажете?
По-добре не.
Да.
Сега вече няма как.
Да, точно така. Какво става?
Ами... - Какво?
Трябва да стигнем в Тоскана, понеже там е Артър.
Утре ще се жените.
Моля?
Той не искаше да се товариш със сватбата.
Щом научи за пътешествието, състави план.
Което е много грижовно и мило.
А ние съсипваме всичко, като умираме край пътя.
Я чакайте. Артър е в Тоскана?
В хотела. Всички са там.
Всичко е уредено и готово.
Ти няма да правиш нищо.
Освен да се явиш, което беше наша задача.
И ще я изпълним,
защото сватбата е насрочена за утре сутрин.
Изненада!
Нищо не казва.
Дали е бясна? - По-скоро се е шашнала.
Вив? - Какво мислиш, Слим?
По дяволите!
Поне говори.
По дяволите. - Опа.
Сватба изненада и става това.
Не ви ли прилича на знак?
Огромен знак, че всичко това е обречено?
Не, не е.
Ще стигнем там.
Точно така, защото всеки момент
ще се появи кола и потегляме.
Ами...
ако не се появи?
Понеже сякаш светът е в заговор срещу мен.
Помислете само, може да не е било писано.
Стига съм профучавала покрай предупредителните знаци.
Момент. Млъкнете за малко.
Не, тя има право. - Благодаря ти.
Чувате ли?
Какво? - Не мога. Аз не...
Боже мой, вижте. - Вижте!
Кола!
Добре. - Боже мой.
Живнете, дами. Сватба ни чака.
Не го пускайте да мине.
Какво ще кажете за този знак?
Късметът ни проработи.
Слава богу.
Полицай?
Здравейте. - Здравейте.
Буонасера, синьоре.
Какво?
Ние само...
Момент, момент.
Говорите ли италиански?
Не. - Не.
Не е за вярване.
Полицай цепеняк ей така случайно минава оттук.
Хайде, давай. Сваляй ризата.
Какво? Не. - Не. Не, Вив.
От панталона ли ще започнеш?
Не, ти не разбираш.
Ясно. Искаш да ти помогна ли?
Не! Какво правиш?
Не. Спри.
Покажи тайното си оръжие.
Не, Вив. Спри. - Вив.
Не я слушайте.
Той не е стриптийзьор.
Да бе. Добър опит.
Съжаляваме,
но това е колата ни, а нямаме резервна гума,
затова стопираме.
Автостоп.
Добре. Разбирам. - Да.
Беше невинна грешка.
В своя защита ще кажа, че бяхте пълни с изненади.
Освен това и вие го видяхте.
Доста време мина,
но той определено имаше данни за екзотичен танцьор.
Определено е сбъркал попрището.
Поне си изкарахме добре, нали?
Успяхме да преминем границите на здравия разум.
За "Ролинг Стоунс" ли се мислим?
Смятахме, че ще продължим да вилнеем вечно?
Това трябваше да се случи.
И се случи.
Вселената катапултира мен и Артър
веднъж завинаги.
Право куме, та в очи.
Стига си приписвала всичко на Вселената и съдбата.
Ти правиш избор.
Какво?
Тръгнахме на пътешествие не заради съдбата,
а защото сме първи приятелки от петдесет години.
Ние се подкрепяме взаимно.
Не съдбата ни доведе тук, а обичта ни една към друга.
Обичта и прекрасните хора от "Луфтханза".
Беше хубав полет.
Не се омъжваш за Артър заради съдба.
Омъжваш се за него, защото си положила много усилия.
Защото си се посветила на него. Защото го обичаш.
Това е нещо важно и трябва да се гордееш.
Тя има право.
Трябва да я послушаш.
Да. - А ти не ли?
При мен нещата са малко по-различни.
Боже. - Какво?
Ето пак.
Старата песен на нов глас.
Какво?
Право куме, та в очи.
Вечно се правиш на жертва.
Какви ги говориш?
"Бременна съм, затова не мога това."
"Омъжена съм, затова не мога онова."
"Не мога дори да опитам това, защото ще падна по лице."
Все си намираш оправдание да не правиш нещо.
Стига толкова.
Добре де.
Какво?
Добре. Разбирам.
Прави сте.
Добре. Хубаво.
Сега искам да кажете и на мен. - Кое?
Честно,
мисля, че ти си си съвсем добре.
Да. Не се сещам нищо.
Ти прави любов във водно такси във Венеция.
Водиш прекрасен живот.
Само не си вземай нова котка.
Не.
Ето това е.
Винаги ще имаме Венеция. Така ли беше?
Париж.
"Винаги ще имаме Париж." От "Казабланка" е.
Но и с Венеция става.
Добре. - Божичко.
След един хубав сън ще се почувстваме по-добре.
За щастие, няма такъв вариант.
Гледай ти.
Кой бил тук. Синьора Трън в окото.
Боже. Пак ли вие?
Бих казал същото.
Имам лоша новина.
Сокоизстисквачката ви не работи и няма да има прясно изцеден сок?
Шегичка. Не разбирате ли от шеги?
Мисля, че започва да те харесва.
Рико.
Вижте какво се получи от "Трениталия".
Предадено е с етикета от багажа ви.
Господи.
Сигурно се шегувате.
Пепелта?
Значи знаете, че е незаконно?
Подозирахме го.
Господи. Тази сватба е обречена.
Сватба ли?
Нали беше моминско пътешествие?
Сватба изненада.
Първата й.
Съжалявам.
Не е нужно да злорадствате.
Не, говоря сериозно.
Макар че ми се иска да бях изпуснал първата си сватба.
Може да е за добро.
Не. Тази е предопределена.
Явно не е.
Обречени сме.
Не съм годна за омъжване. Ще трябва да го приемем.
Шефе, радваш ли се, че си част от края на приказката за тази жена?
Приятно ли ти е?
Всъщност не.
Но животът е несправедлив.
И невинаги е приятен.
Но какво да направя?
Хората все си мислят, че са безсилни.
Писна ми от това.
Всички вдигат ръце и казват: "Не е било писано."
Отчайващо е.
Ти си полицейски началник.
Не ми казвай, че си започнал работа,
без да искаш да постигнеш промяна.
Не си ли мислеше: "Аз съм добрият, героят."
Не си ли мислеше така?
А сега? Нищо. "Такъв е животът."
Не. Животът е какъвто си го направиш.
Затова направи нещо.
Направи нещо храбро и неочаквано.
Но направи нещо, защото имаш четири жени в ареста,
които отчаяно търсят причина да повярват,
че все още има причина да вярват.
Направи нещо, по дяволите.
Защото това не е краят на проклетата история.
Хрумна ми нещо.
Боже мой. - Пускате ли ни?
Дано този часовник избързва.
В тази страна нищо не избързва.
Шефе?
Имам един пасажер, който трябва да бъде пуснат малко по-рано.
Дали ще е възможно?
За това е нужно разрешително.
Момент.
Става и със специално полицейско разрешение.
Знам едно място.
Действай.
Давай.
Можеш, Даян.
Внимателно! - Внимавай!
Не мога да я отворя.
Капакът заяжда.
Не мога да я отворя.
Боже мой! Даян!
Божичко.
Успях!
Той беше много добър човек.
Наистина беше. - Да.
Истински го обичах.
И той те обичаше.
Щеше да му хареса, нали? - Да.
Без частта със скайдайвинга.
Благодаря ти.
Харесах те от пръв поглед.
На мен ми трябваше малко време.
Как да ти се отплатя?
Запази ми един танц и сме квит.
Донеси белезниците и се договорихме.
Буонджорно.
Булката е тук.
Слава богу!
Казвам се Паскуале и съм готов за женене.
Нареди се на опашката. Тя е заета.
Аз спя, дишам, сънувам сватбата ви.
Живея, за да осъществя тази сватба.
Тя е моят кислород.
Много мило. Благодаря.
Не мислите ли, че май трябва да вървим?
Разбира се. Да вървим.
Това е музика за ушите ми.
Боже мой.
Само леко закъснение.
Няма страшно.
Ще проверя младоженеца и се връщам веднага.
Благодаря. - Армандо.
Ще се обадя на Брус и идвам.
Добре. - Ще се видим в стаята на Вив.
Успяхме. - Да.
Още съвсем мъничко, моля.
Паскуале.
Синьор Артур.
Каква е добрата новина?
За голяма моя радост, бъдещата ви булка вече е тук.
Да ви заведа ли при нея?
На лош късмет е младоженецът да види булката преди церемонията.
Аз не вярвам в късмета, а в любовта.
Затова сме всички тук.
Но когато си чакал колкото мен,
какво са още няколко минути?
Така е.
Боже мой.
Това е най-прекрасната гледка в цяла Италия.
Много ми липсваше.
Дали наистина ще се случи?
Да, така мисля.
Хубаво. - Да.
Обичам сватбите. - Такъв си романтик.
Ще се преоблека.
Няма нужда. Обичам те каквато си.
Стига, не си изразходвай всичката романтичност.
Чака ни дълъг ден.
Знаеш ли...
Боже мой! Мичъл.
Какво си направил?
Нямаше как. Щом видях снимката, трябваше да им се обадя.
Не мога да облека това, нали?
Донато се кълне, че роклята е перфектна за случая.
Кой съм аз да му противореча?
Голям дявол си, знаеш ли? - Затова съм тук.
Да. Дявол.
О, Вив.
Виж се само.
Изглеждаш истински красива.
Мислиш ли? Благодаря ти.
Изумителна.
Благодаря. Ти също.
Готови ли сме?
Божичко.
Здрасти. - Това е роклята.
Да. - Откъде се взе?
Мичъл. - Божичко.
Този човек е същински фокусник.
Наистина.
Брус още не вдига.
Съжалявам.
Божичко.
Толкова сте хубави.
Защо съм толкова притеснена?
Това са сватбени вълнения.
Съвсем нормални са.
Това е. - Да.
Това е.
Ще бъде чудесно.
Искам да знаете, че ви обичам
и не мога да си представя по-хубаво моминско пътешествие.
Чудесно, защото не можехме да се справим по-добре.
Да.
Здравата се изхвърлихме.
Нищо ново. - Да.
Искам прегръдка.
Добре.
Вие сте любовта на живота ми, нали знаете?
Не. И ние те обичаме.
И аз ви обичам.
Време е.
Хайде вече да те облечем.
Добре.
А, ето.
Да!
Надявам се, че беше моята.
Да.
Една от тях определено не беше моята.
Време е за шоу.
Този път наистина.
Започва се.
Боже. - Какво?
Какво? - Какво?
Повдига ми се. - Не.
Знаеш какво означава това, нали?
Не, какво?
Бременна си.
Поне на моята сватба означаваше това.
Сериозно. Аз...
Това е лудост.
Не знам защо се съгласих. В това няма никакъв смисъл.
Няма, разбира се.
Не разбираш ли? Точно затова е удивително.
Да обичаш някого и той да те обича е достатъчна причина.
Погледни се. Виж къде сме.
Виж какво преживяхме. Ние успяхме.
И ти, Вив.
Никога не си следвала стадото, защото винаги действаш на своя глава.
Послушай сърцето си.
Довери му се.
То винаги сочи верния път. Винаги.
Тя е права, Слим.
Заслужаваш своя приказен край.
Да вървим за него.
Заслужи си го. Помисли какво преодоляхме, за да дойдем.
Така е, а сега всички проблеми са зад гърба ни.
Имаме проблем.
Знаех си в мига, щом го казах.
Само ще направим мъничка пауза.
Пауза ли?
Защо?
Свещеникът липсва.
Свещеникът ли?
Това е лоша поличба.
Добре, аз ще го направя.
Кое?
Ще проведа церемонията.
Наистина ли? - Да. Ще те оженя.
Какво? - Да!
За какво ти е съдийска титла,
ако не можеш да се принизиш пред приятелите си?
Хайде, да действаме. - Да.
Сватбата се възобновява.
Отначало.
Добро спасяване, Ваша чест.
Нямаш представа.
И така, вече е време.
Време е.
Добре. - Време е.
Какво? - Моят телефон е. Съжалявам.
Брус е.
Вдигни. - Не, ще му звънна после.
Вдигни!
Добре.
Брус? Здравей.
Продължавайте, моля.
Още само моментче.
Получих съобщението ти, Керъл.
Също и снимките ти.
С теб и онзи с тестото.
Не е каквото си мислиш.
Нов инфаркт ли искаш да ми докараш?
Това ли е? - Не, Брус.
Дори не се шегувай с това.
Щом се прибера, нещата ще са различни.
Нашето приключение не е свършило.
Не биваше да ти казвам да не идваш.
Сигурна ли си?
Ако можех да променя това, щях.
Трябваше да си тук. Толкова е хубаво.
Не мислиш ли, че малко са прекалили с цветята?
Какво?
Цветята.
Струват ми се с едно повече.
Така е по-добре.
Божичко. - Здравей.
Брус, ти си тук. - Здравей.
Не мога да повярвам.
Не бих изпуснал шанса да придружа любимото си момиче до олтара.
Хайде. Освен ако не предпочиташ онзи с тестото.
Имам номера му. Да му звънна ли?
Млъкни и ме целуни.
Това е Брус. Съжалявам.
Слава богу, Брус е тук.
Да го направим официално.
Хубава рокля.
Харесва ли ти?
Намерих я в дрешника.
Ето ни всички тук,
което си е шокиращо.
И не само защото прекарахме нощта в ареста.
Шокиращо е, понеже с тази жена се познаваме от 19-годишни
и не съм предполагала, че ще се намери мъж,
за когото тя би отишла до олтара.
Но такъв мъж има
и той е достоен за това изключително постижение
да получи ръката на скъпата ми приятелка.
Да започваме...
Момент, може ли да кажа нещо?
Разбира се, това е твоят ден.
Артър, може ли да поговорим за малко,
все едно не съм с тази рокля,
а ти нямаш две халки в джоба?
Разбира се.
Истината е, че никога не съм искала да бъда съпруга.
Възприемах брачната халка като верига.
Верига, която ограничава.
Но любовта ми към теб е безгранична.
Ето това осъзнах.
Затова съм тук днес.
Обичам те, Артър.
Искам да се преместя с теб в Ню Йорк.
Искам да се разхождам с теб, да се любя с теб в парка.
Не в мръсната част на парка,
а в чистата част с дърветата и тревата, където няма спринцовки.
Прекарахме цял живот разделени.
Сега трябва да намерим начин
да вмъкнем цял един живот в оставащото ни време.
И ще успеем.
Ние можем.
Избирам теб, Артър Райли.
Избирам теб.
Днес и всеки ден.
Може да целунеш булката.
Не трябва ли и аз да кажа нещо?
Вярно. Прощавайте, отнесох се.
Сега Артър със заключителната си реч, обет или каквото е там. Давай.
Не искаш да бъдеш съпруга, нали?
Не искаш да се жениш. Това каза, нали?
Да. Така ми се струва.
Част от мен вярваше, че наистина искаш да се омъжиш,
но кого заблуждавах?
Знаех си, че ще го направиш.
Знаех си.
Вивиан,
не се нуждая от съпружеска титла,
нито ми е нужна брачна институция,
за да знам, че ще избирам теб всеки ден.
Предложих ти, когато бяхме в двадесетте си години,
защото бях лудо влюбен в теб
и още тогава знаех, че искам да прекарам живота си с теб.
Но за късмет или по божествена повеля
ние се събрахме отново.
Проклет да съм, ако все още не изпитвам същото.
Но малко по-различно.
Не те обичам по-малко.
И мисля, че те разбирам малко по-добре.
Ти си като тази халка, която държа.
Съвършена и завършена сама по себе си.
Ако не си свободна да се търкулнеш, както си искаш,
тогава няма да си ти.
А аз обичам теб.
Ти си моят съвършен кръг.
Затова, ако ми позволиш да опитам пак,
бих задал въпроса си отново.
Вивиан,
обичам те с цялото си сърце.
Това никога няма да се промени.
Но трябва да знам,
приемаш ли да не се омъжиш за мен?
Не бих могла да искам повече.
Трябваше да изчакате знак от мен.
Никой не чака моя знак.
Нека винаги да се обичате, както днес.
Обявявам ви за несъпрузи.
Да!
Божичко!
Благодаря ти.
Боже мой. Той ме разбира.
Благодаря.
Успяхме!
Изкарахме до края!
Един момент. - Какво има?
Върни се тук. - Какво?
Ела тук.
Може ли да изчакаме секунда?
Дайте ми секунда.
Ти каза някои неща за брака,
които не бях чувал от теб.
Може ли да спрете за малко?
Наистина ли смяташ, че любовта е достатъчна причина?
Или бяха само думи?
Мичъл, сега ли е моментът?
Мисля, че да.
Добре. Защо не?
Става и сега. - Така е.
Преди няколко дни може би щяха да са само думи,
но не и днес.
Лесно е да вярваме в какво ли не, докато сме млади, нали?
Тогава правим каквото си щем и всичко е възможно.
После остаряваме
и животът започва да ни заглушава.
Но познай. - Какво?
Шепотът остава.
И ако се вслушаме, ще го чуем.
В моя случай беше пътешествие с приятелките ми.
Чух го в изкуството, което видяхме.
Помните ли?
И в миговете, които споделихме.
Шепотът стана малко по-силен
и всичко сякаш стана малко по-възможно.
И ето ме сега тук пред мъжа, когото обичам,
обградена от най-добрите си приятелки,
и виждам само това пред себе си.
Да ти кажа ли какво мисля? - Да.
Мисля, че любовта е достатъчна причина
и че остатъкът от живота ни започва днес.
Какво чакаме тогава? - Аз не чакам.
Така ли? - Аз съм тук.
Не знам как се оправяш с това.
Не се оправяш, просто го съпровождаш.
И всеки ден благодариш на звездите за това.
Даян, досега не съм се женил,
защото не бях срещнал някоя, заради която да поискам.
Да не си помръднала.
Какво?
Артър, пръстенът. Дай ми го.
Аз не...
Поздравления!
Благодаря.
О, не.
Не мога да повярвам.
Даян. - Добре, да.
Боже мой. Да.
Ти си моята причина.
Ще се омъжиш ли за мен?
И не ти предлагам, понеже съм бременен.
Да.
Да, ще се омъжа за теб. Още сега.
Господи!
Честито!
Забавно е.
Даян, откачалко такава,
вземаш ли Мичъл за свой законен съпруг,
който да те обича и почита от този ден нататък?
Аха.
Трябва да отговориш с "да".
Добре.
Аз...
Аз казвам да.
Приема се.
Съжалявам.
Мичъл, вземаш ли Даян с възхитителната й лудост
за своя законна съпруга?
Да и нямам търпение.
Обявявам ви за съпруг и съпруга.
Може да целунеш булката.
Никой не чака знака ми.
Ей, шефе.
Как жена, прехвърлила седемдесетте, изведнъж се омъжва?
МЛАДОЖЕНЦИ
И то в Италия.
Тя поема юздите на съдбата си.
Боже.
Обичам те, обичам те.
Какво прави тя?
Бягайте.
Всъщност нека да вървим бързо.
Какво правиш?
Ще направя това с медения месец.
Но исках да попитам,
какво ще правим след това?
Не знам, но едно нещо знам със сигурност.
Няма да оставим да решава съдбата.
Точно така!
Обичам ви!
КНИГА ЗА ВЪЗРАСТНИ ГЛАВА ВТОРА
Превод МИЛЕНА БОРИНОВА
subs by sub.Trader at subs.sab.bz