23.976
Страхотно!
Тотално сте откачили! - Много ясно! Беше супер!
Направо страхотно. - Трябваше да се качиш с нас.
"Умри".
Имах чувството, че ще си изповръщам червата.
И аз харесвам тези усещания, но искам да отидем някъде другаде.
Последният автобус е в 9:15.
Ако го изпуснем родителите ми ще ме убият.
Не се притеснявай. - Хайде!
Хайде! Какво толкова ще стане ако закъснееш?
Баща ми ще ме убие! - Няма. Това, което не те убива
те прави по-силен.
Дай ми го. - Пак започвате с глупостите си!
Дай ми апарата. - Готина снимка!
Дай ми го! - Няма...
По дяволите! - Снимките ти трябваха за нещо нали?
Те са за книгата на един приятел. Трябва да му ги дам утре
и много се съмнявам, че снимката на женски полов орган
ще става за корицата. - Бих си купил книгата.
Съжалявам. Съберат ли се двамата, стават отвратителни.
Понякога ме подлудяват.
По принцип харесвам майтапите им,
но понякога прекаляват.
Ще го зарежа. Ще изчакам да минат няколко седмици
след дипломирането. Отдавна съм го решила,
но не казвай на никого.
Ето онази гледка трябва да е на корицата.
Ще си снимам в лице.
Печеля! - И още как!
И ти се справяш добре! - Хайде!
Мисля, че загубих. - Напротив!
Хайде!
Спечелихме!
Искаме си наградата. - Ашли...
Дарел!
Извинете.
Не си последна година. - И какво ще направиш, бабичке?
Мама знае ли, че си тук?
Само кучка като теб би й казала. - Имам доказателство.
Снимах те. - Снимай това...
Супер! 3 точки!
Кой сега е номер 1?! - Брато, мой ред е.
Разкарай се, по дяволите!
Имам още един опит. Гледайте, хора! По дяволите!
Хайде. Нека да спечеля.
Гледайте!
Ето за това става дума!
Няма по-добър от мен.
Можеш да бягаш, но не можеш да се скриеш.
Беше супер. - Да.
Тунелът на ужасите.
Снимай ме. - Вие сте в тунелът на обречените!
Какво има?
Мисля, че преживявам "дежа ву".
Сякаш и преди съм виждала всичко това.
Джей! Хайде, брато. Да вървим.
Само момент.
Какво? Страх ли те е?
Според мен си притесняваш
от това влакче на ужасите, защото
няма да контролираш нещата.
Всички си представят, че влакчето ще спре и ще умрат,
но представите им никога не се сбъдват.
Никога.
Добре.
Ако ми позволите да седна до вас
ще ви покажа "топките" на дявола.
И защо да ги виждаме? - Къде иначе ще видите такава пишка?
В момента виждам един тъп задник.
Много сте готини! - Разкарай се, Франки.
Защо въобще си тук? - Да. Завърши преди 2 години.
Просто исках да ви видя отново.
Здравей, брато. Как е? - Супер.
Никога няма да се върнете от дяволския полет.
Моля всички да се качват.
Затегнете здраво коланите. - Дяволът ви очаква!
Изход от въртележката. "Скоро пак ще се видим".
Ще бъде много яко!
Добре ли си? Няма от какво да се страхуваш.
Всичко е базирано на мозъчното стресиране.
С нарастването на потенциалната енергия се покачва и адреналина.
Да. Супер е. Имам усещането, че умрях поне 50 пъти.
Да. Благодаря, брато.
Човек наистина може да умре ако се качи два пъти по ред.
Може да умре и от едно возене!
Тръгваме.
Харесва ли ви? Било е на Кървавия Джони.
Онзи известен крадец? Сещате ли се?
Харесва ми. Дори спя с него.
Франки Чийкс има велик език, дами.
Искате да видите? За мен ще бъде удоволствие.
Да се махаме от тук. - Колко места?
4.
Терминал 1. - Не. Моля ви.
Не искам да съм отпред.
Не искам да гледам релсите. Наистина.
Добре. Спокойно.
Керъл ще се премести отзад. Нали, скъпа?
Защо аз? Защото съм момиче?
Майната ви! Приеха ме в "Бъркли" и съм смела като вас.
Ще седя отпред. - Джей, да си вървим.
Искам да се возя. - Ще хвърляме ези-тура.
Става ли? Казвай. - Ези.
По дяволите! Добре, де.
Ти ще седиш отпред. До скоро, скъпа.
Направи ми услуга. Наглеждай я, ясно?
Няма проблем. До скоро.
Качваме се. Джей, дръж си ръцете в джобовете.
Спокойно, брато.
Брато, разкарай се! - Мини назад, фукльо!
Няма да стане! - Да седнем отзад.
Познайте кой се върна!
Хей! Ще се видим след малко.
Как ви пуснаха? - По-високи сме от 1, 20.
Да, бе! Хайде. И вие двамата. - Готова ли си?
Добре ли си? Спокойно.
Какво има? Всичко е точно.
Виждам как големите ви цици вибрират.
Страхотно!
Хей, не можеш ли да четеш?
"Апаратите забранени". - Може ли да го прибера в джоба си?
Да. - Благодаря, брато.
По дяволите!
Пускай!
Мацки, страх ли ви е? - Само от теб.
Хайде! - По-бързо!
Мамка му!
Мили боже!
Виждам ви циците! - Разкарай се, Франки!
Мили боже!
Помощ! - Боже!
Дръж се! - Не мога!
Хайде! Да го бутнем заедно!
Още малко!
Хей! Не можеш ли да четеш? - Ще го прибера в джоба ми.
Хубаво.
Какво правиш? - Пускай!
Хайде!
Трябва да се махнем от тук. - Не натискай бутона!
Искам да сляза! - Уенди, всичко е наред.
Не! Влакчето ще се разбие! Има някаква повреда!
Какво става? - Искам да сляза!
Изведнъж започна да крещи.
Вдигни предпазителите. Само задната част.
Успокой се. Какво има? - Видях...
видях картина в ума си как има повреда на релсите.
Беше разстроена преди да се качим. - Няма ли да разкарате тази кучка?
По дяволите! "Ще се разбие! Спирачките! Налягането! "
Просто иска да привлече внимание.
Голямо копеле си, Луис. Майната ти! - Майната ми?
Майната ти на теб!
Стана боят! - Пусни ме.
Никой не може да ми говори така! - Пич, пусни ме!
Също като в училище. - Да се махаме.
Момичета, къде отивате? Чакайте ме. - Разкарай се!
Успокой се! - Пусни ме. Трябва да отида при нея.
Изгонете този тъпка! - Изчезвай!
Пусни ме! - Да тръгваме!
Пич! - Да потегляме!
Пускай. - Искам да сляза!
Трябва да отида при нея. - Боже!
Спрете влакчето! Спрете го!
Линията е повредена! Спрете влакчето!
Джей! - Успокой се, г-це.
Пусни я, човече. Нищо й няма. Вече е спокойна.
Нека вика колкото си иска, но не тук! Какво ти става?
Ще се обадим на родителите ти и...
Джей!
Хей! Уенди!
Чакай.
Уенди, искам да поговорим. - Дойдох да си прибера нещата.
Няма ли да дойдеш на бала? - Не.
Не си единствената, която страда.
Ясно?
Може би ще е добре за теб да се позабавляваш.
Не. Погребенията ми дойдоха в повече.
Направи го заради Джей и Керъл! - Какво да направя?! Те са мъртви!
Вече ги няма! Ако те бяха оцелели, а ние бяхме умрели
мислиш ли, че щеше да им пука за бала? Не. Жива съм
и не ми пука за бала. Радвам се, че се махам от това място.
Никой не остана жив. - И аз съм жив, ясно?
Обещах на Джей, че ще се грижа за теб.
Докато сме във влакчето. За 3 минути.
Не ти е възложил задача за цял живот.
Нито ти и Джей бяхте приятели, нито аз и Керъл.
Не движехме заедно.
Дори не се харесвахме.
Иън Макинли.
Колко тъпо! Фамилията ми е като името на училището.
Джули, виж какво получих. - Не може да бъде!
Може!
Мисля, че трябва да я поканим. - Добре.
Уенди, утре е бала и
след празненството в училище организирам парти у нас.
Ще бъде чудесно ако дойдеш.
Абсолютно. - Ще си прекараме чудесно.
Ето телефонът ми. Аз имам номера ти.
Толкова мило от наша страна!
Не си сама. - Оценявам подкрепата ти.
Това се е случвало и преди. Поразрових се в Интернет
и открих нещо. Изслушай ме, моля те!
Търсих в Интернет инциденти, подобни на този тук.
Попаднах на един клас от Ню Йорк.
Преди 6 години са заминали на екскурзия в Париж.
Когато се качвали едно от децата имало видение
как самолетът се взривява. Точно както твоето видение!
Детето се разкрещяло! 7 души слезли от самолета.
Точно както и при нас.
Самолетът се взривил при излитане.
През следващите месеци 7-те души, които слезли от самолета
умрели в различни, странни инциденти.
Умрели, въпреки че слезли от самолета.
Смъртта ни ги е подминала.
Майната ти, Кевин!
Уенди! Хей!
Не ми викай! - Винаги говори щом дойдем.
Предлагам да стоим поне 15 минути. - "Алкохол. Запалително"!
Бяхме тук преди няколко седмици. Кожата ми още се бели.
Не мисля, че идеята ти е добра.
Искам да изглеждам възможно най-добре.
И аз. - Всички, които умряха в онази нощ
никога няма да ходят на бал.
Абсолютно си права. Извинявай.
Това е мое! Тази гривна е от баба
и тя ми я завеща!
Джули...
съжалявам.
Предадох приятелите си.
Чувствам се ужасно виновна.
Не трябваше да се качваме на онова влакче.
Не направих достатъчно, за да спрат влакчето.
Дадох всичко от себе си!
Бих дала всичко...
за втори шанс...
но няма да има такъв.
Не искам да правя повече грешки, Джули.
Не искам да се караме.
Само ти ми остана.
Ако се преместя някъде, ще дойдеш ли с мен?
Знаеш, че ще дойда.
Задръж я. После ще ми я върнеш.
Може ли да дойде и да те снимам на бала?
Да, но трябва да си напишеш домашните за понеделник.
Дадено.
Батерията ще падне след малко.
Преоблечи се и после ще ти покажа снимките.
Добре.
До скоро!
Бързаме, Юри! - Съжалявам. Приятелката ми е луда.
Мисля, че всички е готово.
Само трябва да ви дам фишовете.
Защо не говориш по този телефон? - Приятелката ми много говори
и после шефът ми се кара.
По дяволите! Пак ми звъни!
Говори спокойно. Можем и сами да се оправим.
Без пиене, ясно?
Хубаво.
Какво правиш? - Не искам някой да ме види гола.
Омръзна ми да ти повтарям!
Нищо не се е променило!
15 минути.
Пак ли трябва да ти обяснявам?
Мили боже!
Скарата е чиста и готова за теб. Готова ли си?
Юри каза без напитки. Пак ще ни накара да чистим скарите.
Спокойно, момиче. Този път няма да разлея нищо.
Не ти ли се струва хладно тук?
Може би климатикът не работи.
Няколко градуса повече няма да ни навредят.
Максимална допустимост: 250 вата.
По дяволите! Забравила съм диска. - Много лошо.
Тук има някакви дискове.
Да видим какво има тук...
Тук има само тъпа музика.
Така си е.
По дяволите! Все тая!
До кога ще ти повтарям едно и също?!
Без никакво бельо? - Искам навсякъде да съм черна.
Ясно.
Може ли да видя снимките?
Съжалявам. Падна батерията.
След малко ще се зареди.
Джули, дай ми минутка. Моля те.
Остави ме сама.
Прекалено е горещо, не мислиш ли?
Аз съм виновна. Вдигнах градусите.
Какво?
Уенди се обажда.
Ало. - Здравей, Ашли. Уенди е.
Оставете съобщение.
Ашли, Уенди се обажда. Обади ми се, когато можеш.
Надявам се, че всичко е наред.
Съжалявам, за всичко.
Връщаме се след 30 мин. - Отворете вратата!
Често имаме усещането, че животът не ни принадлежи.
Смъртта отнема живота от нас.
Ние сме нищо друго освен пепел.
Два млади живота си отидоха от нас.
Напоследък присъствахме на много погребения.
Мъката е обсебила сърцата и душите ни.
Всички сме равни пред смъртта.
Равни пред очите на смъртта?
Всички? Как може да говорите така? - Млъкни!
Чарли Менсън. Скоро ще навърши 70.
Осама все още е жив. - Да си вървим.
В момента се разхожда някъде. Въпреки престъпленията,
които е извършил, все още е жив и здрав.
Тези две момичета не бяха сторили зло на никого!
Дори не доживяха до 18.
Къде е шибаното равенство във всичко това?
Хайде, брато. - Добре, де.
Добре. Махам се. Спокойно.
Тези от вас, които искат да си вземат последно "сбогом",
моля елате напред.
Вината е моя.
Как така вината е твоя?
Непрекъснато им се подигравах и ги закачах.
Искам да кажа, не гледах на тях
като на човешки същества.
Не можех да устоя на страхотната им визия.
Непрекъснато ги тормозех. Свалях ги,
досаждах им...
Гледах снимките им...
Франки, притежаваш способността да свързваш всичко със себе си.
Не издържам, брато.
Шибани, досадни погребения. Ако бъдеш на погребението ми
гледай да е забавно. Поне ще си отида с достойнство.
Ало. - При Джей съм.
Не очаквах да те видя днес.
Не мислех, че ще го понесеш.
Чувствам се задължена да бъда тук.
Надявам се да усетя...
духа на Джей или присъствието му.
Нещо такова.
Като стоя тук
просто не мога да повярвам, че няма живот след смъртта.
Трябва да има.
Не успях да усетя духа на Керъл.
Опитах се, но...
Просто...
Искам да вярвам, че духа на Джей е с мен.
Онази вечер, преди да се качим на влакчето,
Джейсън каза, искаше да ме качи на влакчето и ми каза...
"Страхуваш се, че няма да можеш да контролираш нещата. "
Изпитах този страх в момента, в който ми каза това.
Може би този страх е предизвикал видението ми.
Сякаш този страх ни спаси.
Той е като нечие присъствие.
Като живо същество,
което винаги е с мен.
Дали това не е духът на Джей? - Не. Не е.
Присъствието на Джей ме караше да се чувствам по различен начин.
Това присъствие е студено и ужасяващо.
Това е последната снимка, която са му направили.
Обективът е бил насочен към лявото му око.
Точно там, къде е бил прострелян.
Погледни. Виждаш ли сянката?
Какво общо имат тези снимки с нас?
Погледни.
Погледни това. - Аз ти вкарах тези мисли в главата.
Заради онзи клас. Ашли и Ашлън умряха по странен начин
но не търси отговор в снимките. - Погледни снимките...
от онази вечер.
Това ли...
Това ли са всички?
Боже!
По дяволите!
Добре ли си? - Главата ми е замаяна.
Кога яде за последен път?
Не си спомням. - Хайде. Ще те закарам.
300 години свободна Америка! - Онези деца
които са слезли от самолета, също са умрели.
Ако историята се повтаря, то...
Франки беше точно зад момичетата.
Веднага усетих нещо нередно щом погледнах снимката им.
Сякаш в снимката имаше нещо. За момент изтръпнах от ужас.
Какво странно има в снимката? - Ще ти покажа.
Сега ли? - Да.
Внимавай!
Съжалявам!
Това беше типичен пример за нередност.
Човек не може да се застрахова от разсейване.
Намери ли я? - Да. Ето тази е.
Очевидно е. Като че пада от стълба.
Или пък изпуска въже. Или пък увисва.
Може би не е толкова буквално.
Може би ще пострада в парка. - "Огромният Боб" ще го удари?!
"Огромният Боб" живее е езерото.
Знаеш, че това е много тъпо.
Той непрекъснато снимаше с камерата си.
Може би това е каишката на камерата му?
Може. - Не се сещам за нещо друго.
Добре, де!
Ще поръчате ли? - Да. Какво искаш?
Добре ли си? - "Контрол над себе си... "
Нещо става с радиото.
Този е прекалено близо! Разкарай се, човече!
Хей!
Боже! - Излизай!
Какво? - Бързо! Онзи камион е без шофьор!
По дяволите! По-бързо, човече!
Идва към нас!
Наведи се!
Това е за сега. Искате ли да ви закараме?
Ще отидем у нас и ще вземем моята кола.
Всичко е наред. Благодаря.
Мислиш ли?
Всичко ще бъде наред.
Искам да кажа...
Смъртта на Франк...
не само, че беше ужасна,
но видя ли колко беше жестока? - Спокойно.
Само се успокой.
Нека анализираме онази вечер.
Той беше зад Ашли и Ашлън във влакчето,
но не умря заради стълба. Снимката не ни даде насока.
Явно няма нищо нередно в снимките.
Може би е по-добре да не знаем.
Не. Никога не е добре човек да бъде безразличен.
Хората сме създадени, за да контролираме живота си.
Това в някоя книга ли го прочете?
Не. Не съм такъв идиот, за какъвто ме мислиш.
Луис е точно отпред.
Зад него са Иън и Ерин. - Отзад има още няколко деца,
но не мога да ги видя от ръката на този човек.
Ще попитаме Луис, Иън и Ерин дали помнят децата около себе си.
Става ли? Има ли още снимки?
Да...
Това, което се е случило с онези деца се случва и с нас.
Да.
Щях да...
щях да й предложа да се оженим.
Щеше да е точно на завършването.
Боже! Погледни кой е зад Стейси! Това е Франк.
Тази снимка показва как е умрял.
Върни на снимката с Луис.
Държи чука...
Сякаш тежестта пада на главата му.
В момента Луис тренира с отбора по футбол.
Вдигат щанги, за да победят "Мечките".
Това е насоката.
Трябва да му кажем. Да му покажем снимката...
Ти не би ли искал да знаеш?
Има ли наши снимки тук? - Да.
Разбира се.
Не. Не искам да виждам моята снимка.
Ами безразличието? - Говорех глупости! Ясно?
Не предполагах, че ще видя смъртта си
докато съм още жив, Уенди.
Не. Ако искаш ще кажем на Луис, но...
ако е възможно да победим тази сила,
трябва да съм концентриран. Ако видя снимката си, край.
Така, че не искам да я виждам.
Не и ако не се налага.
Искаш да кажеш, докато още не се налага.
Само още нещо. Гадно ли е?
Много ли болезнено изглежда?
Задникът ми ще си остане цял, нали? - Разкарай се!
И двамата сте луди. - Изслушай ме.
Ашли, Ашлън, Франки сега е твой ред. - Стига, Кевин!
Иън и Ерин са след теб. Отпред имаше още двама души.
Помниш ли кои бяха? - Не знам и не ми пука.
Вземи се в ръце, брато, защото ми говориш глупости.
Чуй ме, Луис...
Майната им на онези копелета!
Това са като тъпите градски легенди.
Трима души умряха, Луис.
Ако мислиш, че това е чисто и просто съвпадение
жестоко се лъжеш. - Ами вие двамата?
Какво? - И двамата загубихте близки.
Сега сте обзети от чувство на вина
и виждате конспирации във всичко. Не ви обвинявам,
но не е редно, брато.
Не е редно.
Това се казва грешка.
Ами това, което стана с влакчето?
Уенди разбра какво ще стане. - Имаше предчувствие.
Крещеше като луда, но имаше предчувствие.
Човек не може да живее, ръководен от предчувствия.
Тогава знаеше, че има нещо нередно. Само тя видя какво е.
В момента си жив заради нея.
Не. Жив съм благодарение на себе си. - Чуй ме.
Нищо не разбираш, брато. Замисли се.
Глупости! - Чуй ме, моля те.
Говориш за видения. Не смятам да се ръководя от такива неща.
Така стоят нещата. Същото е с колежанския футбол.
Цяла Америка ще ни гледа. - Не е в това работата.
Човече, майната им на "мечките"! - Майната им!
Шибани копелета!
Ако загубим сега, ще загубим титлата.
Сега е времето ни. 2 години
онези копелета печелят титлата! Майната им!
Сега сме по-силни и по-подготвени.
Тук сме и сме диви!
Горко им! Смъртта се страхува от мен!
Просто ще я изчакам да дойде!
Тя се страхува от мен!
Майната им на "мечките"! - Майната им!
Луис!
Какво ти казах, Кевин?! Майната им на мечките и на смъртта!
Чакам смъртта!
Направих ли нещо?
Аз ли причиних смъртта на тези хора?
Не, Уенди.
Защо аз?
Пълно е с хора,
които не искат позволение за злините си.
Просто искам всичко да спре.
Просто да спре.
Не знам защо стана така, Уенди.
Но ти не си виновна за нищо.
Ясно? Това е просто...
Не знам. Искаше ми се да мога да предположа какво е
за да те накарам да се почувстваш по-добре,
но не мога.
Мога ли да направя нещо за теб?
Ще караш ли?
Да.
Между другото, снимката ми...
Главата ми не се размазва или нещо такова.
Нали? Не ме размазва кран
или не се удавам в тоалетна...
Нали?
Иън, готов ли си? - Все още не.
Шефът иска първо да се погрижа за пиленцата.
Сега отивам към тях.
Здравейте, гълъбчета!
Не мога да разбера нещо.
Клиентите не мога ли сами да си пренасят стоката?
След малко си тръгваме, нали? - Съвсем след малко, скъпа.
Ерин! С Кевин съм! - По дяволите!
Изкара ми ангелите.
Почакай да чуеш какво имаме да ти казваме.
Иън, ела за малко.
Ще ти настръхнат космите като ти покажа нещо.
Не ме плаши така. Идвам след малко.
Да видим дали съм разбрала. Ще ме удари ваза,
а Иън ще умре от мъка по мен?
Видя какво се случи на Уенди.
Видя какво се случи и с другите. Всички имат снимки.
Боже! Какво става?
Какво става?! Не е за вярване!
Не бъди толкова самонадеян.
Има някаква сила, която стои зад всичко това.
Момент. Виновен е гадният ти мениджър, нали?
Не. Сещам се за един друг човек.
Чернокож. Щангата му смаза лицето, но...
това нямаше да се случи, ако в главата му имаше мозък
който да му подскаже, че спортът може да бъде брутален.
И вие ли ни се подигравате?
Става дума за животите ни. Да се откажем от тях, така ли?
Никой не се опитва да ни ги отнеме.
Твърдите, че смъртта е като човек?
Не. По скоро е като сила.
Знаеш ли какво, силата си е просто една сила.
Нищо повече. Само трансформирана енергия.
Искам да кажа, не можем да разберем някаква сила.
Бихме могли да опитаме. Всичко зависи от нас.
Просто трябва да бъдем внимателни.
Тубата. - Благодаря.
Този гирлянд се вижда на снимката.
Внимавай с онези кашони!
Какво ти става, брато?! Как така кашоните ще паднат?!
Казах ти да внимаваш с тях.
И защо? Те просто си стоят.
Няма да се извиняваме за това, че се опитваме да те спасим.
Нищо не си видял от това, което ние видяхме...
все още. - Чудесно.
Кой е следващият, който ще умре?
Аз или Иън? Редът се определя от местата ни във влакчето,
но не знаем какво става, когато хората са двама.
Не знаем кой ще умре първи.
Сложен въпрос, по дяволите!
Не е сложен. Дори напротив.
Хората умират. Това е част от реалността.
На ден умират 150 хиляди души.
Искам да кажа,
че това е биологичен процес. Смъртта е неговият край.
Толкова е просто!
Как така това, което ни се случи е просто?
Ако Уенди не беше изпитала това предчувствие
сега всички щяхме да сме мъртви. Не е ли логично?
Да. Тогава защо, когато някой умре от сърдечен удар
никой не казва,
"Той често ядеше мазни сандвичи".
Когато принцеса Даяна загина в Париж
никой на погребението не говореше за предпазни колани.
Защо според теб? Имам още един ред и после се махам.
По дяволите!
Добре. Да приемем, че сте прави.
Да приемем, че смъртта има предварителен план,
който бива осъществен чрез съвпадения.
Страхотно. Съвпаденията са често срещано нещо.
В известен смисъл, смъртта може да се определи като съвпадение.
Според Нютон всяко действие
има равно по големина противодействие.
Това означава, че
ако смъртта е предприела някакво действие
то ние с можем да обърнем това действие срещу нея.
Тоест, да спрем процеса. - Не искам да бъда груб,
но това са глупости. - Добре. Ами ако,
например...
бяхме безсмъртни?
Дали някой би направил избора
да се самоубие?
Това би унищожило всеки план.
Смъртта ще бъде победена от самата себе си.
Така тя ще се откаже и животът ни ще продължи.
Подкрепяте ли теорията ми?
Не мисля.
Иън! Горе...
Боже! - Ерин...
Не!
Нищо не казах. Мисля, че се опитаха да ме уплашат,
но нямат нищо против мен. - Ти какво им каза?
Всичко. Нищо не съм направила.
Показах им всички снимки, обясних им за Франки, Луис
и за Ерин.
Повярваха ли ти? - Да, бе!
Ти би ли ми повярвал? Не. Помислиха ме за луда.
Минаха 10 часа от предишната смърт. - Знаем само,
че 5 души са мъртви.
Ние сме следващите.
Иън също трябваше да умре, но не умря.
Смъртта го пропусна. Така той има контрол над нея.
Оказва се, че той е пропуснат.
Според подредбата ни във влакчето...
аз съм следващият.
Ти си след мен.
Съвсем малко ни остана.
Много сме близо. Не можем да се откажем сега.
Баща ми е тук. Той ще ме закара. - Сигурен ли си,
че няма да е по-добре ако останем заедно?
Ще ме няма само няколко часа. Прибери се,
погледни снимките и потърси още улики.
Ще разпитам дали някой е оцелял от онзи самолет.
Ясно? - Добре.
Има ли нещо, което трябва да знам?
Не. Просто...
Започва да ме гони параноя.
Дано си добре.
Защо?
С теб дори не се харесваме.
Трябва да тръгвам.
Имам среща и гривната ще...
Говори Джули. Оставете съобщение.
Обади ми се на мобилния веднага.
Ало. - Джули беше ли на влакчето?
Сестра ти? Не. Не помня.
Човекът зад мен носи същата гривна, която баба ми й завеща.
По пътя на логиката сега е неин ред.
После сме ние. Джули сигурно е на онзи карнавал с маски.
И аз съм на него като охрана. Ще я потърся.
Тръгвам към теб. - Почакай. Скоро идва нашия ред.
Ако нещо се случи преди да се видим...
Говорихме за момента, в който ще видим снимките си...
Моментът настъпи.
Не виждам насоки в моята снимка.
Стоя с Джейсън на неясен фон.
Момент. Макинли...
Иън? И той ли е на снимката?
Не, но този надпис трябва да е някаква следа.
Твоята снимка е, когато те щракнах със светкавицата.
Не е фокусирана. Сам си.
"Шоу с фойерверки".
Все едно съм заслепен от светлината на фойерверка?
Някой винаги те наблюдава...
Няма спасение!
Човек винаги е сам!
Договорът е подписан!
Вече сме свободни!
Ходом марш!
Не е ли чудесно?
Вече ще живеем в мир!
Майната ти, Бенджамин Франклин!
Хей!
Престанете! Ще направите пожар! - Бързо, брато!
Дами и господа, след малко шоуто ще започне.
Заемете местата си.
Съжалявам, но не можете да стоите тук. Минете по-натам.
Вие също.
Отивам да пусна една вода. - Добре.
Какво става, момичета?
Джули, ела с мен. - Какво съм направила?
Просто ела с мен, ясно?
Ще ти обясня щом се махнем от тук. - Пусни ме.
Джули. - Момент...
Подло, а?
Браво!
Бързо, брато!
Джули!
Джули! Почакай!
В опасност си. Искам да ти обясня нещо.
Нека ти обясня това...
Джули, не!
Боже!
Какво става, по дяволите?! - Джули, трябва да ми кажеш!
Кой седеше до теб във влакчето?
Добре ли си?
Кой седеше до теб във влакчето? - Сара!
Тя е следващата!
Кевин...
Спаси ми живота.
Няма равенство пред смъртта! - Млъкни, Макинли!
Трябва да се махнем от тук. - Какво има?
Иън Макинли. Той има нещо общо.
На снимката ми носех тениска с неговото име.
Той е следата. - Ще повикаме охраната.
Махай се оттук, Макинли! - Дошъл съм
да празнувам годишнината от свободата ни!
Ти ме преследваше! - Станала си параноична.
Видях какво стана.
Знаеш, че твоят ред е скоро, нали?
И аз щях да съм параноичен. - Дори не ми вярваш!
Трябва да видя, за да повярвам.
Не трябва да се доближаваш до мен! - Не трябва?
Доста крайно.
Не може да бъде!
Аз ли ще причиня смъртта ти?
Точно както ти причини смъртта на Ерин?
Какво? Пак имаш видение?
Има ли ме във видението ти? Има ли ме на снимката?
Просто ми кажи кога ще се сложи край на всичко това!
Ще ме спасиш като стоиш далеч от мен.
Скоро всичко ще свърши. - Какво ми пука?!
Смъртта ме пропусна. За мен всичко свърши.
Не умрях!
Видя ли? Няма да умра!
Ти, Уенди! Ти ще умреш!
5 месеца по-късно
Преди малко видях една мишка.
Сам още ли е в "Кембридж"? - Говориш за Дейвид.
Отказа се от следването. - Разбирам.
Ако ще си бъда вкъщи за Деня на благодарността
бих искал да хапна нещо традиционно.
Пуйка, сладкиш.
Не можем да избягаме от смъртта...
Спирка "Фунстрън".
Предпоследна спирка.
Следваща спирка: "Фунстрън".
Уенди, след една спирка слизаме.
Ще повървя. - Много е студено.
Да, но чистият въздух ще ми се отрази добре.
Ще ми дойде добре.
Дайте път!
Пазете се!
Дръпнете се.
Боже!
Не мога да повярвам.
Мислех, че имаш кола? - Бях с татковата, а тя се повреди.
По празниците сервизите не работят и за това
реших да се придвижа с метрото.
Нещо притеснява ли те? - Не. Просто...
Мисля, че пак имах предчувствие...
че ще се появиш.
Чувствах се така...
така...
както в онази вечер. - Не.
Всичко свърши. Ти, аз, Кевин останахме живи.
Иън щеше да причини смъртта ти, но нещата се обърнаха против него.
Виж, аз лично не се притеснявам.
Кевин също вече не се тревожи.
Ако бях на твое място щях да изчакам моята
и смъртта на Кевин преди да се притеснявам за каквото и да било.
Права си.
Искаш ли да те запозная със съквартирантката ми?
Да.
Хора, това е Джули, моята...
Какво правиш тук?
Уенди! Джули!
Какво съвпадение!
От колко време си във влака? - От преди малко.
Ходих на мача.
Колата ми се повреди и взех метрото.
Добре ли си? Нещо не е наред?
Джули, наведи се! - Джули!
Кевин!
Не!
Колата ми се повреди и...
Добре ли си? Нещо не е наред?
Ново видение...
По дяволите! Не отново...
Спирачката! - Не работи!
Не се отварят...
Тайминг: WIGGER