Някога чудили ли сте се какво се случва в нечия глава?
Аз знам какво става в тази на Райли.
Ето я и нея.
Здравей, Райли.
Виж се само, малко снопче радост!
Ти си малко снопче радост!
Беше невероятно - завинаги само аз и Райли.
Или по-точно за 33 секунди.
Казвам се Тъга. - Здравей, аз съм Радост.
Може ли да се поместиш? Благодаря.
И това беше само началото. После стана пренаселено.
Много добре. Явно се справя. Много добре.
Не! Не! Внимавай! - Това е Страх.
Той се грижи за безопасността на Райли.
Внимавай! Внимавай! Прескочи го! Добре сме.
Благодаря ви. Много благодаря. - Пак е мой ред!
Готово. Хайде, отвори уста. - Това е нещо ново.
Дали е безопасно? - Какво е?
Внимавайте! Мирише опасно. Дръпнете се. Какво е това?
Това е Отврат. Тя се грижи Райли да не бъде отровена
физически и социално. - Това боядисано ли е
или така си изглежда? Почакайте! Това са броколи!
Да, спасих ни живота. Пак заповядайте.
Райли, няма да получиш десерт, ако не си изядеш вечерята.
Няма да има десерт?! - Това е Бяс Лют.
Той приема нещата много навътре.
Така ли ще бъде, старче? Без десерт? Добре.
Ще си изядем вечерята, след като ти отнесеш това!
Райли, самолетчето идва.
Самолетче. Вижте самолетчето.
Вече познавате Тъга. Тя... ами тя...
Не съм наясно каква й е работата. За съжаление няма къде да отиде.
Тя е добре и се разбираме. Всичко е наред.
Това са спомените на Райли. Повечето са щастливи.
Най-важните се намират тук. Няма да влизам в подробности,
но това са главните й спомени.
Те са от най-важните моменти в живота на Райли.
Например първият й гол. Беше страхотно!
Виж това! Браво на теб!
Всеки главен спомен зарежда различен аспект от личността й.
Например Острова на хокея.
Острова на забавлението ми е любим.
Ела тук, малка маймунке.
Да, Забавлението е най-доброто.
Острова на приятелството също е много приятен.
Обичам Острова на честността. Казвам го честно.
Острова на семейството е страхотен.
Хапни си хотдог, тате.
Островите на личността правят Райли каквато е.
Пази се!
С кого са ти любимите игри? Бинг-Бонг. Бинг-Бонг.
Много добре!
Замръзваме!
Да! - Да!
Лека нощ, хлапе. - Лека нощ, тате.
Време е за почивка.
За това говорех - още един идеален ден.
Браво на всички. Да запазим спомените за по-дълго.
Не умряхме днес - това си е голям успех.
Обичаме нашето момиче. Тя има страхотни приятели и къща.
Не би могло да бъде по-добре. Райли вече е на 11 години.
Какво би могло да се обърка?
ПРОДАВА СЕ
Нямах това предвид.
ОТВЪТРЕ НАВЪН
Мостът "Голдън Гейт"! Не е ли страхотно?
Жалко, че не е от злато, както мислехме, но все пак.
Нали няма да има земетресения, Радост?
Щях да бъда ужасен, ако имаше такива.
Да...
Тук е точно като за мен.
Само още няколко пресечки и ще стигнем в новия си дом.
Настъпи газта, тате! - Защо да не живеем в колата?
От цяла вечност сме в нея. - И това е чудесно,
защото ще имаме време да помислим как ще изглежда новият ни дом.
Да разгледаме топ 5 на желаните от нас къщи.
Изглежда безопасно. - Идеална е за Райли.
Не, не, ще бъде тази! - Не може да живее в сладкиш.
Тази е идеална - продава се с дракон.
Почти стигнахме.
Ето я новата ни къща! И...
Може би отвътре изглежда по-добре.
Тук ли ще живеем? - Мирише на нещо умряло.
Може ли да се умре от преместване? - Преигравате, никой няма да умира.
Умряла мишка! - Ами сега? Ще хванем бяс.
Слизай от главата ми! - Всички да се успокоят.
Татко каза, че новата ни стая е чудесна. Нека да я видим.
Ще бъде страхотно. - Да! Да! Да!
Не! Не! Не! - Завиждам на умрялата мишка.
Забравете за хокея. Очаква ни самота.
Райли не може да живее тук. - Ужасно е. Най-ужасното.
През целия си живот не съм била на по-ужасно място.
Ще стане чудесно с нашите завеси. Празната стая е възможност.
Къде прочете това? - Няма значение, но е вярно.
Леглото ще е тук, тоалетката там. - Там ще е стикът за хокей.
Да сложим столът ето там. - Трофеите също.
И звездите. - Точно за това говорех.
Да свалим нещата от вана.
Добре. Дочуване. Ванът ще пристигне в четвъртък.
Шегуваш се. - Ванът е изгубен?!
Най-лошият ден! - Как е възможно да се изгуби?
Вчера каза, че ще е тук. - Защото така ми казаха.
Стресирани са. Какво ще правим?
Защо се карат? - Имам страхотна идея.
Изобщо прочете ли договора? - Тя прави ход, приближава се.
Няма да стане. - Изплъзва се.
Зад теб съм. Внимавай. - Отбелязва точка!
Бабче. - "Бабче" ли?
Върза си косата, значи ще играем.
Съжалявам. Само момент.
Ало? - Какво?
Шегувате ли се? Добре, изчакайте ме.
Инвеститорите трябваше да дойдат в четвъртък, а не днес.
Трябва да отида. - Няма проблем. Разбираме те.
Страхотна си. Благодаря, скъпа. Довиждане, миличка.
Татко ни остави. - Вече не ни обича. Колко тъжно.
Сега е мой ред, нали? Радост?
Какво правиш? - Само момент.
Райли не е обядвала. Нали така?
Видях пицария наблизо. Ще си вземем ли?
Звучи вкусно. - Да, пица.
Какво, за Бога, е това? - Пица с броколи?!
Стига толкова. Отказвам се. - Сан Франциско, съсипа пицата.
Първо Хавай се изложи, а сега и ти.
Що за пицария предлага само един вид пица?
Явно така правят в Сан Франциско.
Не е по-лоша от супата в Небраска. - О, да.
Фидето беше почти сурово. Беше отвратително.
Острова на семейството работи.
Пътуването беше забавно. Кое ти хареса най-много?
Провесването през прозореца. - Не ми хареса пеенето на татко.
Предпазният колан. - Ами динозавърът?
Определено е това. - Усмихнете се.
Тате! Тате! - Колата!
Обърни се! - Спри! Не! Не! Не!
Браво, Радост. - Беше забавно при динозавърът.
Почакайте. Какво стана?
Направи нещо на спомена. - Какво направи?
Само го докоснах. - Оправи го, Радост.
Опитвам се. Явно не мога.
Браво, Тъга. Сега ще остане тъжен спомен за Райли.
Браво. - Съжалявам, Радост. Не знаех.
Мислех си, че ако ти... ако ти...
Радост, наближаваме стълбище.
Не докосвай другите спомени, докато не разберем какво става.
Пригответе се. Това е адската пързалка.
Ще се спуснем чак до долу.
Почакайте. Какво стана?
Главен спомен! - О, не!
Тъга, какви ги вършиш? - Не знам. Отворих го и падна.
Иска ми се да го подържа. - Спри я, Радост!
Едва не докосна главен спомен, а после няма връщане назад.
Знам и съжалявам. Нещо не е наред с мен.
Депресирана съм. - Не, просто си стресирана.
Защо допускам такива грешки? Ужасна съм.
Не е вярно. - Досадна съм.
Недей да мислиш за проблемите. Нещата винаги могат да се оправят,
да намериш забавление. - Да, да намериш забавление.
Не знам как се прави. - Помисли за нещо забавно.
Помниш ли забавния филм, в който кучето умира?
Да, но не е подходящо. Ами онзи момент с Мег,
когато Райли така се засмя, че млякото излезе през носа й?
Беше много смешно. - По-скоро болезнено.
Добре, не мисли за това. Да се сетим за друго.
Кое е любимото ти занимание? - Любимото ми?
Харесва ми, когато сме навън. - Това е страхотно!
Навън има плаж и слънце. Помниш ли как заровихме татко?
Мислех си за дъжд.
Дъжд ли? И аз обичам дъжда.
Можем да скачаме в локвите и има страхотни чадъри,
както и светкавични бури. - Или когато дъждът ни намокри,
разболяваме се и се чувстваме ужасно.
Хей, успокой се. Защо плачеш?
Тук не плачем, а се забавляваме.
Плачът ми помага да се отърся от проблемите в живота ни.
Да помислим за нещо друго.
Искаш ли да прочетем наръчник? Звучи забавно.
Прочела съм повечето от тях. - А този? Изглежда интересен.
"Връщане на дългосрочната памет"? - Не.
О, това е много важно.
"Данни за дългосрочната памет, намиращи се в периферията."
Ето, вече се забавляваш. Ти продължавай да учиш,
а аз трябва да отивам на работа. Животът е толкова несправедлив.
Какво ще правим? Имаме капитал само за един или два месеца.
Ако дотогава няма инвеститори, ще се наложи да се откажем.
Мамо! Тате! Елате да ме целунете за лека нощ.
Веднага идвам. - Знам, но няма друг начин.
Чухте ли, татко? Беше доста разстроен.
Какво беше това? Мечка ли? - В Сан Франциско няма мечки.
Видях един доста космат мъж, който приличаше на мечка.
Нервите ми са изпъкнали. - Гадост! Не ми говори за това.
Преместването ще ни съсипе. - Нали и аз това казвам!
В момента има поне 37 неща, от които Райли да се бои.
Тази миризма може да я отрови. - Защо мама и татко ни преместиха?
Разбирам, че се тревожите, но сме се сблъсквали и с по-лошо.
Да направим списък с нещата, за които Райли може да се радва.
Къщата и стаята й миришат... - Пицата е странна.
Приятелите й ги няма. - Ванът с вещите й е изчезнал.
Стига, може да е по-лошо от това. - Тя спи в торба на мръсния под.
Признавам, че не започнахме добре, но помислете за всичко хубаво...
Стига, Радост, в момента нищо не прави Райли щастлива.
Остави всичко в наши ръце. - Изпускаме училище и се затваряме.
Няма чисти дрехи - няма излизане. - Ще плачем до припадък.
Заключваме се и казваме онази ругатня. Бива си я.
Чакайте малко! Всички имаме лоши дни...
Здравей, скъпа. - Мама носи лошите новини.
Ванът с вещите ни още го няма. Ще дойде в четвъртък.
Можеш ли да повярваш? - Къде е татко?
Говори по телефона. Много е зает с новия бизнес.
Случаят е като за мен. - Стресиран е заради компанията.
Време е да се намръщим.
Всъщност искам да ти благодаря.
Въпреки цялото това объркване,
ти остана нашето щастливо момиче.
Баща ти е доста напрегнат, но ако с теб се усмихваме,
това много ще му помогне. Ще го направим, нали?
Да, разбира се. - С какво те заслужихме?
Сладки сънища. - Лека нощ.
Не можем да противоречим на мама. - Ще бъдем щастливи.
Звучи чудесно. - Подкрепяме те, Радост.
Заспиваме. Сънищата са моя грижа, сега ще ги задействам.
Свършихте страхотна работа. Приятни сънища, отбор "Щастие".
Да видим какво ще сънуваме тази нощ.
Пристигнахме. Това е новият ни дом.
Ще свършиш като мен, Райли.
Някой е поръчал пица с броколи. - Изяж ме, аз съм полезен!
Не! Кой ги програмира?
Не бива да го правя, но...
Денят ни няма да приключи по този начин.
Не се тревожи, ще се погрижа утрешният ден да е прекрасен.
Обещавам ти.
Здравейте, събудих ли ви? - Това нужно ли е?
Трябва да се упражнявам, но по-скоро тренирам прегръдки.
Днес е първият ден в училище, което е много вълнуващо.
Снощи стоях будна до късно и измислих нов план. Слушайте.
Страх, искам списък с възможните негативи на първия ден в училище.
Заемам се. Как се пише метеор? - Отврат, погрижи се за вида й,
но гледай да се впише сред другите. - Ще изглежда толкова добре,
че съучениците ще й завидят. - Радост? Да, Радост,
ти ще си начело на съвета и ще я поддържаш щастлива.
Роклята ти е страхотна. Благодаря. Харесва ми как се върти.
Експрес "Бърза мисъл". Идва точно навреме.
Бяс Лют, приготви фантазиите. Поръчах още, за всеки случаи.
Може би ще има нужда от тях, ако часовете са скучни,
а те вероятно ще бъдат. - Тъга, имам важна задача за теб.
Наистина ли? - Да, ела с мен.
Какво правиш? - Това е кръгът на тъгата.
Трябва да се погрижиш тя да не излиза от него.
Искаш да не мърдам оттук? - Няма да ти нареждам,
но се погрижи цялата тъга да си остане в кръга.
Ето, много те бива в това. Не е ли забавно? Браво, момиче.
Поставяме ново начало. Ще имаме хубав ден, година, живот.
Днес е важен ден за теб - ново училище и нови приятели.
Нервна съм, но и развълнувана. Как изглеждам?
Харесва ли ти ризата ми? - Много е хубава.
Ще се справиш ли? Да те изпратим? - С мама и тате на публично място?
Не, благодаря. - Не, ще се справя.
Чао, мамо и тате. - Успешен ден, маймунке.
Успешен ден, миличка.
Ще го направим ли? - Тръгваме!
Добре, да влизаме.
Има готини момичета отдясно. Откъде знаеш?
Страхотни дрехи и обеци. - Гримирана ли е?
Искаме да се сприятелим. - Да ги заговорим.
Шегуваш ли се? Няма да го правим. Искаме да ни харесат.
Как ще стане? - Почти съм готов със списъка.
Най-лошите сценарии са прибързаност, самозапалване
и представяне от учителката. Ако нищо такова не се случи...
Здравейте, от днес имаме нова ученичка в класа.
Будалкате ли ме? Точно сега? Това е невъзможно!
Ще се представиш ли на класа, Райли?
Не! Глътнахме си езика! - Спокойно, аз ще се оправя.
Казвам се Райли Ендерсън и съм от Минесота,
а наскоро се преместих да живея тук.
Сподели нещо за Минесота. Нещо интересно?
Със сигурност вали повече сняг, отколкото при нас.
Шегаджийка.
Да, доста е студено. Езерото замръзва и играем хокей.
Отборът ми се казва "Прерийните кучета".
Приятелката ми Мег е нападател, а баща ми ни тренира.
Почти всички се пързаляме. Нещо като семейна традиция е.
Почти всеки уикенд ходим на езерото.
Тоест ходехме, преди да се преместим тук.
Какво става? - Тъга, докосна спомена.
Нали се разбрахме? - Да, извинявай.
Връщай се в кръга. Какво става?
Радост, разкарай я оттам!
На него играехме на хокей. - Готиното дете отдясно.
Вижте как ни гледат. Съдят ни.
Някой да ми помогне!
Всичко се промени, откакто се преместихме.
О, не... Ревем в училище!
Какви ги вършиш, Тъга?
Извинете.
Това е главен спомен. - Но цветът му е син.
Не, чакай! Спри!
Не! Не!
Недей, Радост, споменът е главен.
Пусни го! - Почакай.
Главните спомени!
О, не!
Благодаря ти, Райли. Знам, че промяната е тежка,
но се радваме, че си сред нас.
Всички да отворят учебниците по история на седма глава.
Вече може ли да изругая?
Къде сме? В дългосрочната памет?
Острова на забавлението.
Островите на личността на Райли са унищожени.
Това ужасно! - Можем да оправим нещата.
Ще върнем спомените в командването и Райли ще е добре.
Райли няма главни спомени, острови на личността и...
Какво? Какво друго? - Теб.
Не си в главокомандването, а без теб не може да е щастлива.
Трябва да те върнем там. - Идвам, Райли.
Оказа се, че зелените кошчета не са за рециклиране, а за зелено.
Също като комбинираните в Азия. Сините са за рециклиране.
Райли се държи много странно. Защо го прави?
Какво очакваш? Островите са унищожени.
Радост ще знае какво да прави. - Точно така. Докато се върне,
ще правим каквото прави тя. - Чудесна идея.
Бяс Лют, Страх, Отврат... как така ще бъдем щастливи?
Имам чудесни новини. Открих лига по хокей тук, в Сан Франциско.
Пробите са утре, след училище. Какъв късмет, нали?
Късмет? - Какво ще правим?
Преструвай се на Радост. - Ще се радваш да си на леда, нали?
Да, звучи фантастично.
Какво направи? Не беше като Радост. - Не съм като нея.
Не думай.
Видяхте ли това? - Нещо не е наред.
Да я попитаме ли? - Да, но леко, за да не усети.
Как мина първия ден в училище? - Подпитва ни.
Дотук бях. Ти се преструвай. - Какво? Добре.
Мисля, че беше добре. Не знам.
Много любезно. Точно като Радост.
Със сигурност става нещо. - Досега не се е държала така.
Какво ще правим? - Ще разберем какво има,
но имаме нужда от подкрепа. Сигнализирай на съпруга.
Играчите приближават вратата.
Леле, гледа ни!
Какво ни каза? - А?
Извинете, сър, не слушахме. - Не сме изнесли боклука?
Седалката на тоалетната? Какво е? Какво има, жено?
Пак гледа тъпо. - Ще му извия врата!
Повторете му сигнала.
Вярно... Райли, как беше в училище?
Майтапиш ли се? - Затова ли зарязахме бразилеца?
Мърдайте, аз ще командвам. - Чудно беше. Ясно?
Наред ли е всичко, Райли?
Да не би да извъртя очи? - Какъв й е проблемът?
Да я постегнем малко, за да не тропам с крак.
Само не и това! - Не ми харесва държанието ти.
Ще ти покажа аз на теб! - Не, недей! Остани щастлив.
Какво ви засяга? Не ме закачайте.
Нещата загрубяха. - Преминете на второ ниво.
Чухте го, господа, минаваме на второ ниво.
Слушай, момиченце, не знам какво те прихваща...
Така ли ще си говорим, татенце? Сега ще си го получиш.
Ами аз... - Започва се. Пригответе крака.
Ключовете са в готовност.
Чакаме нареждане, сър.
Млъквайте!
Огън! - Марш в стаята ти!
Веднага!
Кракът тропна! Кракът тропна.
Браво, господа. Нещата можеше да се объркат.
Каква бъркотия само.
Отлети с мен, хубавице.
Ще минем оттук? Ще вървим по това?
Оттук е най-пряко. - Но по него минават спомените.
Може завинаги да останем забравени.
Ще рискуваме заради Райли. Върви по моите стъпки.
Не е толкова високо. Напълно безоп...
Струва ми се, че прекалихме долу.
Искаш ли да поговорим?
Стига, къде е моето щастливо момиченце?
Маймунке? - Иска да се забавляват.
Хайде де.
Връщай се!
Бягай!
Какво?!
Разбирам те. Искаш да останеш сама.
Друг път ще поговорим.
Здраво сме загазили. - Къде си, Радост?
Загубихме Забавлението.
Може да загуби Хокея, Честността и Семейството.
Нали ще оправиш нещата?
Ами аз... не знам.
Все пак ще опитаме. Хайде.
Райли заспа, което е добре дошло за нас,
защото всичко ще е наред докато спи.
Ще се върнем, преди да се събуди. Ще минем през Приятелството.
Никога няма да се върнем. - О, не! Недей!
Спри се. Помниш ли забавния филм, в който кучето умира?
Стига си се тръшкала, Тъга. Ще заобиколим.
Ще минем покрай Знанието. - Ще се изгубиш, Радост.
Мисли позитивно. - Позитивно ще се изгубиш.
Това е дългосрочната памет, а тя е пълна с коридори и лавици.
Четох за нея в наръчниците. - В наръчниците ли?
Ами да! Ти си ги чела. - Да.
Знаеш ли пътя до Главокомандването? - Така мисля.
Ти ще си картата ми. Води ни, картичке.
Покажи ми пътя. - Добре, само че...
не ми се ходи, тъжно ми е. Дай ми няколко часа...
Наляво ли? - Надясно.
Не, имах предвид наляво. - Добре.
Така ми е добре.
Ще се върнем в Главокомандването преди съмване.
Ще успеем. Даже е много лесно. Получава се.
Не се получава. Наближаваме ли?
Още един път надясно, после наляво и после пак така...
Да не си объркала пътя? Далеч сме от Главокомандването.
Райли се събуди.
Забрави ли? Не бива да ги пипаш, иначе завинаги ще останат тъжни.
Извинявай, няма повече.
Писна ми вече. - Внимавай!
Чистачите на спомени! - Радост, ама ние почти...
Телефонните номера са излишни, нали си ги има в телефона.
Да се отървем от тях. Забравяме ги.
Търся Острова на Приятелството. - 4 години уроци по пиано.
Изглеждат ми избледнели. - Остави 1,2, а другите ги махни.
Ами президентите на САЩ? - Оставяме Уошингтън, Линкълн...
Забравяме ги! - Не ги изхвърляйте.
Тези спомени са нужни. - И имената на играчките ли?
Това е съществена информация. - Брокатка, Панталонка...
Забравяме ги!
Върнете ги! - Ще останат в забрава завинаги.
Това ни е работата, госпожице. - Спомените избледняват.
Избледняват ли? - С всички е така.
Този тук е изключение - никога няма да избледнее.
Песента от рекламата на дъвки? - Понякога я пускаме за майтапа.
Повтаря се милиони пъти в главата на Райли.
Хайде пак.
Стига, всички я знаем. Много я бива.
Ще го направим ли? - Обезателно.
Заминава.
Пак ли?
Знаете ли как да стигна до Острова на Приятелството?
Харесва ли ти? А земетресенията? Мостът красив ли е?
Става. Как минаха състезанията?
Спечелихме първата игра и треньорът мисли, че ще стигнем до финалите.
Имаме нова съотборничка. Много е готина!
Как можа да го каже? - Ново момиче? Заменила ни е?
Не се поддавайте, иначе ще изгубим още острови.
Дори не се поглеждаме - направо си четем мислите.
На менталистка ли се правиш? Сега прочети моите мисли.
Бяс, спри се! - Имам си работа.
Моля? - Имам си работа.
Кажете ми накъде... О, не!
Острова на Приятелството. Какво?!
Само не и Приятелството.
Беше от любимите на Райли, а сега е унищожен.
Сбогом, Приятелство. Добре дошла, Самота.
Ще минем по дългия път.
Много, много, много дълъг път.
Готова съм.
Трябва да има друг начин.
Виж се само!
Ще взема теб, а теб не. Не, не мога да те оставя.
Здравей. Почакай.
Спри!
Прощавай...
Бях се отклонил малко.
Чао, загубеняци.
Пак ги разпилях. - Ей, теб те познавам.
Припознала си се. Случва се. Имам познато лице.
Напротив, познавам те. Ти си Бинг-Бонг -
въображаемият приятел на Райли. - Наистина ли ме познаваш?
Да! Райли обича да играе с теб. Вие сте най-добри приятели.
Търсим Главокомандването. - Така ли?
Оттам ли идвате? - Ами да.
Аз съм Радост, а това е Тъга. - Ти си Радост? Радостта?
Какво правите тук? - Добър въпрос.
Искаш ли да му отговориш? - Без теб няма да има щастие.
Не мога да го позволя. Трябва да ви върна.
Последвайте ме. - Благодаря ти.
Радвам се, че отново те виждам. Почитателка съм на работата ти.
Помниш ли бандата, която направихте с Райли?
Ходех на всичките ви концерти. - Свирех с хобота си.
За мен беше радост да ви гледам. - Бяха хубави времена.
Помниш ли ракетата? - Зареждаше се с песен.
Да, твоята песничка. С кого са ти любимите игри?
Бинг-Бонг. Бинг-Бонг. - Кой с тебе ще лети?
Бинг-Бонг. Бинг-Бонг. - Ти пък какво си?
Нямам порода. От захарен памук съм,
но също и котка, слон и делфин.
Делфин ли?
Когато Райли беше на 3, разпознаваше животните по звуците.
Кравите мучаха, конете пръхтяха и хората ги имитираха.
Вярно е. Какво правиш тук?
Напоследък няма нужда от въображаем приятел,
затова аз...
Недей да тъжиш.
Ще припомня на Райли за теб, щом се върна в Главокомандването.
Сериозно ли? - Да, тя ще се зарадва.
Това е най-щастливият ден в живота ми.
Добре ли си? - Какво става?
Сълзите ми са от бонбони. Препоръчвам ти карамелените.
Ползвай това. - Благодаря ти.
Чакай малко.
Все се заклещват на дъното.
Заповядай, въображаема е. - Благодаря ти.
Така по-лесно ще ги нося по пътя за Главокомандването.
Няма да ходим, а ще хванем експрес "Бърза мисъл".
Ама разбира се, с него ще стигнем много по-бързо.
Как ще се качим? - Минава навсякъде,
но има гара в Страната на въображението.
Знам един пряк път. Ще ви заведа.
Така се радвам, че те срещнахме!
Оттук се минава за гарата. Път на дамите.
Чела съм за това място в наръчниците.
Не бива да ходим там. - Бинг-Бонг казва, че е най-пряко.
Там са абстрактните мисли. - Какви ги дрънкаш?
Постоянно минавам оттук. Това е прекият път.
Пише "О-п-а-с-н-о-с-т". Пряк път. Ще ви докажа.
Наближавам гарата, защото ходя по прекия път.
Да заобиколим. Оттук. - Почти стигнах.
Заобикаляй, щом това искаш, но Райли се нуждае от щастие.
Не мога да изпусна експреса. Бинг-Бонг е специалист.
Доста е умен, нали е наполовина слон.
Щом казваш.
Каква е днешната тема? - Самотата.
Вътре май има нещо. Ще го изключа и след малко ще продължим.
Нали ви казах? За нула време ще сме там.
Я гледайте!
Какво става? - О, не, включили са го.
Това за пръв път го виждам.
Личицето ми! Хубавото ми личице!
Ставаме абстрактни. Етапите са 4, а това е първият от тях.
Приличаме на геометрични фигури. - Не се шашкайте.
Важното е да останем заедно.
Преминахме на втори етап. Разпадаме се.
Не си чувствам краката.
Ето ги! - Елате насам!
Трябва да се измъкнем, иначе ще изгубим и цвета си.
Ще останем тук завинаги. - Защо минахме оттук?
Защото това е прекият път.
Ескпресът!
Не, вече сме двуизмерни. Това е трети етап.
Не се движим! - Тук ще си умрем.
Хайде.
Прекалено е тясно за нас. - Загубихме формата си.
Това е последният етап. - Няма да се измъкнем.
Почакайте! Двуизмерни сме! Легнете!
Спри! Спри!
Нали оттук беше по-пряко? - Така е.
Не биваше да влизаме там. Толкова е опасно.
Да бяха сложили знак. - Кога е следващият експрес?
Не се знае, но не се тревожи, защото има друга гара.
Той спира ето там, точно преди да се върне в Главокомандването.
Може да го хванем, ако побързаме. - Пак ли по твоите преки пътища?
Ами да. - Наистина ли има гара?
Натам е.
Добре дошли в Страната на въображението.
Наистина ли? - Постоянно идвам тук.
Нещо като кмет съм. Гладни ли сте? Има гора от пържени картофки.
Жестоко!
Вижте трофеите, медалите и панделките -
тук всеки е победител. Спечелих първа награда.
И аз! - За мен грамота за участие.
Чакай, това да не е... Града на облаците?
Той ми е любимият.
Толкова е мек! - Искам и аз да опитам.
Какво ти става? Веднага да оправиш стената,
иначе ще си имаш големи проблеми.
Лава!
Страната на въображението е най-прекрасното място.
Трябва ли да е толкова истинско?
Вижте кулата от карти. Чакайте малко.
Ракетата ти? - Да.
Прибрах я на сигурно място и сега ще мога да заведа Райли на луната.
Извинете. - Чудно.
Обичам тази страна. - Страхотна е, нали?
В нея винаги има по нещо ново, като например...
Кой е този, дявол го вземе? - Въображаемото гадже.
Бих дал живота си за Райли. - За пръв път го виждам.
Живея в Канада. - Все тая.
Минаваме през предучилищната. Скоро ще стигнем до гарата.
Идваме, Райли!
Сигурно е забавно - нов отбор и нови приятели.
Изглежда децата са талантливи, нищо че са от Сан Франциско.
Трябва да отивам. - Късмет, миличка!
Какъв ти късмет? Включи ли Острова, ще го изгубим.
Затова донесох всички спомени за хокея.
Някой от тях може да замести главните спомени.
Излиза на игрището. - Побързай!
Успяхме, банда! Проработи.
Разменете се. Смяна!
Не! Не!
Не се учим от грешките си. - Вкарай я!
Писна ми! - Не, не се ядосвай.
Какво има, Райли? - Да си вървим.
Няма ли да останеш до края? - Няма смисъл.
Всичко ще е наред. - Стига си го повтаряла!
Страхотна игра, дами.
Хокеят.
Не, тя обича хокея. Не може да се откаже от него.
Бинг-Бонг, води ни до гарата. - Оттук, покрай замъка.
Странно, беше тук. Защо са го преместили?
Мога да се закълна, че беше тук. Какво става?
Не знам, но трябва да се връщаме. - Страната на принцесите!
Голямото плюшено мече!
Ракетата ми! С Райли още я използваме.
В нея има още сила. С кого са ти любимите игри?
Не! Спрете!
Не може да я хвърлите в пропастта, с Райли ще ходим на луната.
Невъзможно е Райли да ме е забравила.
Всичко ще е наред. Ще оправим нещата,
щом стигнем в Главокомандването. Кой е пътят за гарата?
Бях планирал цяло пътуване за нас двамата.
Кой ще се посмее? Гъделичкащото чудовище идва!
Виж ме, Бинг-Бонг.
Знам една забавна игра - всички отиваме на гарата.
Ще е много весело. Хайде, да тръгваме.
Съжалявам, че взеха ракетата ти.
Взеха нещо, което обичаш и сега е загубено завинаги.
Не го натъжавай повече, Тъга. - Съжалявам.
Само това ми беше останало от Райли.
Сигурна съм, че сте преживели страхотни приключения.
Бяха невероятни. Веднъж пътувахме във времето.
Преживяхме деня повторно. - Тъга!
Звучи чудесно. На Райли й е харесало.
Така е. Бяхме най-добри приятели.
Колко тъжно.
Вече съм добре.
Да вървим, гарата е нататък.
Как го направи? - Не знам.
Беше тъжен и го изслушах. - Ето го експресът.
Успяхме! Най-после ще се приберем!
О, не, не мога да ги подредя.
Не го мисли. Постоянно се случва.
Този ден беше пълен провал.
Да спрем да се мотаем и да направим нещо.
Какво, гений? - Да подадем оставка.
Аз така направих. Може да съм страхливец,
но поне ще съм жив.
Емоциите не подават оставки, умнико.
Мислех, че трябва да се грижим за щастието на Райли.
Я почакайте... Чакайте малко!
Какво е това? - Нищо.
Това е най-добрата идея. - Каква е?
Всички хубави главни спомени са създадени в Минесота,
значи трябва да се върнем и да направим още такива.
Я почакай, предлагаш ни да избягаме от вкъщи?
Не точно. Това е само проект, с който ще си върнем щастието.
Майтапиш ли се? - Животът ми беше идеален,
преди мама и тате да решат, че ще се местим в Сан Франциско.
Прекалено е крайно. - Забрави ли какво оставихме?
Там са стаята, задният двор, приятелите ни.
Не съм пускал тази скапана реклама!
Там беше много по-добре. - Райли беше по-щастлива.
Не трябва ли да го обмислим? - Щом така искаш.
Убеден съм, че щастието ни чака точно зад ъгъла.
Защо спряхме? - Райли заспа. В почивка сме.
Трябва да чакаме до сутринта? - Не се движи, когато тя спи.
Не можем да чакаме толкова. - Ами да я събудим.
Това е нелепо, Тъга! Не бихме могли да...
Хайде да я събудим. - Чудесна идея, Радост.
Това място е огромно. - По-малко е, отколкото очаквах.
"Мога да летя"? Този го обичам.
Там е еднорогът с цветната грива.
Според приятелката ми сте известна. Ще й дадете ли автограф?
Тъга, не притеснявай госпожица Ендорог.
Не е от града. Много се изложи, нали?
Бяхте страхотна в "Приключенията на феите".
Чао. Обичам Ви!
Накъде ли води? Да проверим.
Пригответе снимачната площадка. Днес ни чака много работа.
Райли се скара с приятелката си, имаше ужасен ден в училище
и се отказа от хокея. Пригответе убийствен сценарий.
Радост и Тъга ги няма и сега аз поемам смяната.
Как ще я събудим?
С някой страшен сън. Трябва да я уплашим.
Да я уплашим ли? Вече преживя достатъчно.
Тъга, може да знаеш пътя, но аз познавам Райли.
Ще я развеселим и ще се събуди радостна.
Ще бъде радостно събуждане. - Досега не се е случвало.
Райли обича кучета. Сложи го. - Така няма да стане.
Пази ги като очите си, Бинг-Бонг. - Разбрано.
Филтърът за изопачаване на реалността?
Идеално. Помнете да играете. Райли е вашата публика.
Разчистете площадката. Започваме след 5,4,3...
Здравейте, ученици.
Преди да започнем с днешния тест... - Никак не я бива.
...от който зависи срочната оценка, искам да ви представя Райли -
новата ни ученичка. Ще се представиш ли на класа?
Твой ред е. - Казвам се Райли Ендерсън
и съм от Минесота, а наскоро се преместих тук.
Гадост, зъбите й падат!
Отврат! - Падащи зъби?
Пълно клише.
Нека позная - няма панталони. - Дошла е без панталони.
Познах! - Готова ли си?
Не мисля, че ще се получи, но ако я уплашим...
Следвай ме. Влизаме.
Това пък какво е? - Какво става?
Пусни ги.
Да се забавляваме! Да танцуваме!
Парти?
Не се получава, Радост.
Какво правиш, Тъга? Веднага се върни.
Това е само сън. Само сън е.
Искат да я събудят. Повикай охраната.
Аз съм, Райли. - Бинг-Бонг?
Всичко разваляш. Плашиш я. - Но проработи.
Не им е тук мястото. Остранете ги.
Не мърдайте!
Обърни я! Обърни я!
Измислете сюжет!
Стой мирно. - Не можете да го направите.
Имам познати в Главокомандването.
Не! Не! Не! Не!
Главните спомени останаха у него.
Да вървим.
Къде се намираме? - В подсъзнанието.
Тук затварят непослушните.
Как ще се вмъкнем?
Шапката си е моя. - Дали? Погледни етикета.
Пише "Моята шапка". - Така ли?
Това написах на моята. - Какви ги дрънкаш?
Взел си моята шапка. - А къде е моята?
Ей ти! - Хванахте ни.
Влизайте вътре. Няма измъкване оттук.
Това място не ми харесва. Тук са страховете на Райли.
Това са броколи.
Стълбите към мазето!
Прахосмукачката на баба!
Добре. Хайде.
Ходи по-тихо. - Опитвам се.
Какво става?
Обелки от бонбони.
Бинг-Бонг. - Радост.
Намерихме те.
У теб ли са главните спомени? - Да. Взеха ми само сладкото.
Да бягаме. Ще се качим на експреса.
Почакай, експресът не работи, трябва да събудим Райли.
Как ще го направим?
О, не!
Чу ли за партито, Тъга?
Да, Радост. Парти за рожден ден, нали?
"Рожден ден" ли казахте? - Ще има торта и подаръци.
Както и много игри. - Рожден ден!
Последвай ни.
Страхът е най-доброто събуждане.
Това е моят почерк. - Не, моят е.
Надписал съм етикета. - Почеркът е мой.
Коя е рожденичката?
АКТИВНОСТ
Да вървим.
Успяхме!
Кой отива в Главокомандването? - Ние.
Какво става? - Пак се е смахнал.
Беше студено, а ние без дрехи и един страшен клоун
ни преследваше и после... - Било е сън, глупако.
Това е нелепо. Вече не можем и да се наспим.
Време е да действаме. Ако глупавите мама и татко
не ни бяха преместили, всичко щеше да си е наред.
Подкрепяте ли ме?
Да. Да го направим.
Прие идеята. Няма връщане назад. - Как ще стигнем до Минесота?
Ще си наемем слон и ще отидем с него.
Добра идея. - Ще хванем автобуса, тъпако.
Утре ще има автобус за натам. - Билетите не са безплатни.
Откъде ще вземем пари? - От чантата на мама.
Няма да посмееш. - Само гледай.
Къде я видяхме за последно?
Не! Някъде долу е.
Мама и татко ни забъркаха в това и сега ще платят, за да се оправим.
Какво ще кажете? Оттук се вижда всичко.
Там са логиката, дежа вю и езиците.
Ето там дежа вю и преценка.
Пак дежа вю и спомени.
Идеята ти да изплашим Райли, за да я събудим беше добра.
Не си чак толкова непохватна. - Наистина?
Добра работа.
Нямам търпение да си върнем Райли. Щом се върнем, ще оправя всичко.
Това тя ли е? Много е голяма. Няма да се побере в ракетата.
Как ще стигнем до луната? - Това е онзи момент до дървото.
Отборът по хокей се появи, а мама и татко аплодираха.
Само я вижте как се забавлява и се смее.
Обичам този спомен.
Аз също. - Браво, вече схващаш.
Това е денят, в който отборът изгуби състезанието.
Райли пропусна победния гол и се чувстваше много зле.
Искаше да се откаже.
Съжалявам, пак се натъжих.
Ще продължим с обучението ти, когато се върнем у дома.
Добре.
Не разбирам.
Защо е нужно да ходиш в Тексас?
Много клиенти ли?
Обещахме доставката за пети.
Няма ли начин да задействаш нещата?
Острова на честността?
Пазете се!
Държа ги!
Това беше пътят ни към дома. Загубихме още един остров.
Какво става? - Не знаеш ли? Райли ще бяга.
Моля?
Почакайте, хора. Наистина ли ще го направим?
Стъпката е сериозна. - Нямаме главни спомени.
За да я направим щастлива, трябва да се върнем в Минесота
и да създадем още спомени. - Все още можем да я спрем.
Да отидем на Острова на семейството.
Много е опасно, Радост. Няма да стигнем навреме.
Няма друг път за връщане.
Тръбата за напомняне.
Ще минем през нея.
Успешен ден, миличка. - Ще се видим после, маймунке.
Обичаме те.
Бягайте! Бягайте!
Тъга! Спри, Тъга!
Нараняваш Райли. - Пак го направих.
Спомените ще станат тъжни, ако влезеш тук.
Съжалявам, но Райли има нужда от щастие.
Радост?
Радост.
Радост?
Почакай.
Радост.
Какво правиш, Радост? Няма ли да престанеш?
Не схващаш ли? Заседнали сме тук долу.
Забравени сме.
Почти всеки уикенд ходим на езерото,
но всичко се промени,
откакто се преместихме.
Не.
Помниш ли как се плезеше, когато си оцветяваше?
Мога да слушам историите й по цял ден.
Исках само Райли да е щастлива.
Това е денят, в който отборът изгуби състезанието.
Райли пропусна победния гол и се чувстваше много зле.
Искаше да се откаже.
Тъга...
Мама, татко и отборът...
те дойдоха да й помогнат заради Тъга.
Трябва да се върнем горе.
Заседнали сме, Радост. Все едно сме на друга планета.
Друга планета ли?
С кого са ти любимите игри?
От ракетата му "Ура" изкрещи.
Всичко най-добре владее и песнички ти пее.
С кого са ти любимите игри? Бинг-Бонг.
От ракетата му "Ура" изкрещи.
Качвай се.
С кого са ти любимите игри? Бинг-Бонг.
Всичко най-добре владее и песнички ти пее.
От ракетата му "Ура" изкрещи.
Хайде!
Да опитаме пак, Радост.
Този път ще успеем.
По-силно, Радост. Пей по-силно.
Ще успеем.
Успяхме, Бинг-Бонг!
Бинг-Бонг? Бинг-Бонг?
Успя!
Отивай да спасиш Райли.
Заведи я до луната, вместо мен. Става ли?
Ще се опитам, Бинг-Бонг.
Обещавам ти.
Прибрахме се.
Райли? Райли?
Ще й позвъня на мобилния.
Какъв ужас. Следи ли някой?
Да пресечем улицата.
Мама ни търси. - Какво ще правим?
Райли има нужда от спомени. Няма да спираме.
Тъга?
Къде си се скрила, Тъга?
Къде щях да отида, ако бях на нейно място?
Всичко е ужасно и краката не ме държат.
Трябва да ме влачиш като чувал.
О, не! Мама пак се обажда. Какво ще правим?
Това е лудост! Не бива да бяга. - Да избием тази идея от главата й.
Тъга?
Тъга! - Радост?
Чакай, Тъга! - Остави ме намира.
Райли ще е по-добре, ако мен ме няма.
Върни се.
Съпругът Ви е бил блъснат от слон? Имаше ли някой друг с него?
Да, ето тази. - Ей, върни се!
Остави, Джейк. Изчезна яко дим.
Тъга! - Всичко развалям.
Трябва да те върнем в...
Заседна. - Как така?
Ами сега? - Не! Какво е това?
Как да го спрем? - Ще я уплашим.
Това ще я накара да размисли. - Гениално!
Направи го. - Не работи. Защо?
Дай на мен. - Счупихте го.
Вече не можем да контролираме емоциите на Райли.
Какво сторихме?
Ей, я ме погледни. Държиш ли си на думите?
Бих дал живота си за Райли. Бих дал живота си за Райли.
Добре, дългокоско, време е да го докажеш.
Бих дал живота си за Райли. Бих дал живота си за Райли.
Стига толкова! Предавам се.
Това е лудост. Лудост е.
Бъди позитивна, Радост.
Позитивно е лудост.
Сега! - Заради Райли.
Радост? - Дръж се.
Така ми се иска Радост да беше тук.
Тя е. - Дръпнете се.
Почти успя. - А ти какво би направила?
Бих ти казала, но си тъп и няма да ме разбереш.
Моля? - Мозъчето ти се обърка ли?
Ще го опростя като за твоето ниво.
Не съм глупава като теб, но ще се опитам.
Слава Богу, че се върнахте. - Имахме идея за спомените й.
Оправи нещата, Радост. - Само ти можеш, Тъга.
Тъга ли? - Не мога, Радост.
Можеш да го направиш. Райли има нужда от теб.
Добре.
Почакайте. Спрете! Искам да сляза.
Благодаря Ви. Ще го направим. Учителката не я е виждала днес.
С какво беше облечена? Помниш ли какво...
Райли! Така се притеснихме. Къде беше? Много е късно.
Знам, че не искате да е така,
но ми липсва домът ни. Липсва ми Минесота.
Искате да съм щастлива,
но си искам предишните приятели и отборът ми по хокей.
Искам да се прибера у дома.
Моля ви, не се ядосвайте.
Миличка... - Не сме ти ядосани.
Знаеш ли какво? И на мен ми липсва Минесота.
Липсват ми горите, в които ходехме на излет.
Както и задният двор, в който си играеше.
Езерото, където се научи да се пързаляш.
Ела тук.
Харесва ми новият изглед. - Приятелството се е разширило.
Вече има приятелски спорове.
И тъжни романи за вампири. - Остров на модата!
Млъкнете. - Остров на момчешки банди.
Ще бъде временно. - За мен всичко е красиво.
Готово. Новото ви командване е инсталирано и работи.
Подобрено е.
Аз ли го направих? - Какво е пубертет?
Не знам. Едва ли е важно.
Имам достъп до цяла библиотека с ругатни.
Новата конзола е...
Пак бях аз. Моя грешка. - Стигнахме до игрището.
Излез там и се бори. - Знам, тате.
Не прекалявай. - Не е нужно да идвате всеки път.
Шегуваш ли се? Няма да пропусна игра.
Давайте, "Соколи"! - Давай, Райли!
Трябва да тръгвам.
Те ни обичат. - Мама и татко са страхотни.
Разбира се, че са, но не можем да им го покажем.
Много е доволна. Казах ви, че идеята си я бива.
Най-добрата му идея. - Много добър човек е.
За всеки случай.
Извинявай.
Момиче! Момиче! Момиче!
Добре. Чао.
Давай, Райли.
Готова ли си? - Да.
Добре. Да поиграем хокей.
Вземи я! - Наляво!
Дано този път да не замирише.
Мама и татко ни гледат.
Напоследък преживяхме много, но още обичаме нашето момиче.
Има страхотни нови приятели и къща. Не би могло да бъде по-добре.
Райли вече е на 12 години. Какво би могло да се обърка?
Превод: The Evil Queen subs.sab.bz
През коя година е основан Сан Франциско?
Желаещи? Джордан!
Колко остава?
5 месеца, 2 седмици и 4 дни до лятната ваканция.
После отиваме до Бахамските острови знаете с кого...
Полети с мен, хубавице.
Приятен ден!
Защо сме ядосани? - Защото и Трой е.
А той защо е ядосан? - Не знам.
Знам, така е.
Това са абсолютни преструвки. Могат ли да го прозрат?
Не, нали носим сенки за очи. - Да си готин е изморително.
Коя е рожденичката?
6 години учи актьорско майсторство, а нищо не е научил.
Всичко е наред. Да мислим позитивно.
Надушвам храна.
Човекът има храна. - Вземете я!