<<< УНАКС ТИЙМ <> UNACS TEAM >>>
Превод и субтитри: Владислав Владев & Александър Кръстанов
През 19 век Жул Верн написва едни от най-известните приключенски романи.
"20 хиляди левги под водата", "Пътуване до центъра на Земята",
и "Тайнственият остров".
Повечето ги смятат за научна фантастика.
Но почитателите на Жул Верн мислят другояче.
ПЪТЕШЕСТВИЕ ДО ТАЙНСТВЕНИЯ ОСТРОВ
Лоша работа!
Добро момче.
Не е истина!
Дръж се!
Добър вечер, господа полицаи. Навити ли сте за среднощно къпане?
Здравей, приятелю. Усети се липсата ти на покера.
Благодаря, че ме извика. - Не желаехме да го разгласяваме,
но хлапето е проникнало в комуникационен център.
А след това с мръсния си мотор е паднал в басейна на тези хора.
Разбрахме се да не повдигат обвинения. Андерсън, пастрокът ти дойде.
По-точно е законен настойник.
Можеше да те затворят за шест месеца. - Не бих имал нищо против.
Ще ми обясниш ли какво си търсил в комуникационния център?
Не се тревожи. Не е важно. - Това, че ни търси полицията също ли?
Шон.
Какво е търсил там? - Най-добре питай него.
Трябва да поговорим за случилото се. - Още ми е чудно с кого говоря.
Ако не бях аз, щеше да си в затвора.
Аз съм си в затвор. - Това пък какво значи? Шон!
Не съм ви молил да си сменям старото училище, за да уча в Дейтън.
Не е станало кой знае какво. - Напротив. Шон?
Шон!
Не е станало нещо кой знае какво. - Как да не е?
Пътуване до Исландия води до невероятни геоложки открития
Трябва да те разшифровам.
Няма ме. - Аз съм.
Зает ли си? - Да.
Исках да си поговоря с теб като възрастен с проблемен младеж.
И кой съм аз в уравнението ти?
Здравей, приятелче.
Какво е това? - Нищо.
Шифрован текст. Морзов код ли е?
Погледни - една сричка е точка, две са тире. Научих го във флота.
Добре, какво пише тогава? - За какво става въпрос?
Трудно е за обяснение. - Шифърът също.
Ето как стоят нещата - преди няколко дни улових съобщение незнайно откъде.
Тези думи се повтаряха непрестанно. - Пип, Зорн, Стракс?
Герои от книгите на Жул Верн. Съобщението е изпратено от верниаец.
Приемникът ми не бе достатъчно мощен да получи цялото съобщение...
Затова си проникнал в комуникационния център.
Някой е изпратил съобщението и аз ще го разгадая. Важно е.
Знаеш ли какво... Дай да го разгадаем заедно.
Хубаво.
Първата част от съобщението гласи:
"Островът наистина съществува."
Нали не се бъзикаш с мен? - Не, точно това пише.
Не мога да повярвам. Някой наистина го е открил.
Какъв остров? - Тайнственият остров.
Вернианците са го търсели с години. Какво друго пише нататък?
"Дете на Стив, родено през 1883 г."
Син на Стив. - Стивънсов син?
Робърт Луи Стивънсън. - Писателят?
Роден е преди 1883 г. Трябва да е някой друг.
Може да не е някой... - А нещо.
Какво търсиш?
"Островът на съкровищата", написан от Стивънсън през 1883 г.
Следващата част от съобщението?
Името, което е последно, се движи бързо.
Разказва историята на Лемюел.
Фамилията му е, че бяга бързо. Дали не е състезател по бягане?
Ако наистина се казва "бърз"? - Суифт. Джонатан Суифт.
Поредният автор. - Писал отново за остров.
"Пътешествията на Гъливер"
Лемюел трябва да е Гъливер. Разполагаме с три книги.
От трима автори. - За три острова.
А може би и трите са за един остров. Ето защо никой не го е открил досега.
Не са знаели за другите две книги. - "Островът на съкровищата" има карта.
В книгата на Суифт също. Не са подобни на тези на Верн.
Какво правиш?
Знаеш ли какво направих във флота? - Не.
Спечелих уважаваната награда "Рокфорд".
За три поредни години.
За разбиване на шифри.
Невероятно е! - Открихме тайнствения остров.
А какво е това? - Географски координати.
Би трябвало да се намира... точно тук.
На стотина мили от Палау, насред южния Тих океан е.
Какво правиш? - Отивам там.
Къде? - На тайнствения остров.
Супер, а ще се отбиеш ли до луната да ми вземеш един студен шейк?
Вразуми се. Няма да ходиш в Палау.
Защо да не отида? - Първо, наказан си.
Второ, на училище си. - Отличник съм.
Мога да отсъствам за няколко дни, все пак това е тайнственият остров.
Ще пропътуваш половин свят, за да се срещнеш с някакъв лунатик?
Не е лунатик, а Александър Андерсън. Дядо ми.
Откъде си сигурен? - Логично е.
Първият вернианец в рода ни е. Търси острова години наред.
Не сме го чували от две години. Сигурно е в беда. Ще го открия.
Спри, Шон. Спри!
Няма да те пусна на спасителна мисия. Независимо дали ти харесва - дете си.
Добре те разбирам. Искаш майка ми да бъде щастлива.
Оценявам го. Съсредоточи се върху строителната си компания.
Плащай ипотеката и я питай как е минал денят й.
Аз съм си добре. А това не те касае.
Изглежда съобщението е изпратено от дядо му.
Шон каза, че е изчезнал от две години. - Откъде знае, като не ни посещава?
Аз не бих повярвала дори на една дума на дядо му.
Шон изглежда доста убеден. - Винаги му е вярвал.
В очите на Шон е велик изследовател.
А всъщност го нямаше, когато се нуждаехме от него.
Ето защо трябва да пуснем Шон.
Защо? - Нуждае се от баща.
Разбивайки шифъра, за първи път бяхме заедно за повече от пет минути.
Защо не се сближите на някой друг остров, Хаваи например?
Където беше меденият ни месец?
Не се шегувам, Ханк. - Нито пък аз.
Ще отидем до Палау, Шон ще види, че остров няма и дядо му не е там
и всяко съмнение ще изчезне.
Добро утро. Седем часа е. - Зает съм.
Едва ли ще си зает за това...
Отивам в Палау? - Почти позна, ще бъдем двама.
Моля?
Знам, че си печелил "Рокфорд", но и преди съм бил на приключение.
Остави нещата на мен. - Успокой се, друже.
Спомни си кой финансира пътуването. - Изабела не е бдяла над Колумб.
Добре, Изабела, оправяй се... Внимавай с гущера, друже!
Големият човек се плаши от гущерче? - От нищо не се плаша. Харесам ги.
Добре стоят на колани и ботуши. - Може ли за момент? Здравейте.
Ние сме американци. Вие гид ли сте?
Шон? - Остави на мен.
Ще ни откарате ли с лодка? - Искате да наемете лодка?
Официалният език в Палау е английски.
Благодаря за информацията. Трябва да ни заведете до един остров.
Намира се на тези координати.
Забравете да ви заведа там. - Защо?
Там остров няма. Само бури... Гробище за кораби е.
Ще ви платя хиляда долара! - Само глупак би рискувал живота си.
Простете, но днес е щастливият ви ден.
Габато Лангуата - най-добрият капитан в Палау.
Дочух, че ви трябва превоз. - Да.
Ще ви платя хиляда долара. - Лесна работа.
Да тръгваме.
Ще падне голям купон. Обещавам ви, че ще останете изумени.
Повече от стотина съм откарал там и повечето съм върнал невредими.
Страхотна машина. - Мерси.
Каква е тази барака, за Бога? - Най-добрият хеликоптер в Палау.
А най-лошият какъв ли е?
Това беше охранителната ми система.
Предпочитам да пътувам с "Титаник". - Кайлани, имаме клиенти.
Дъщеря ми е истинска красавица. Одрала ми е кожата.
Тоя хеликоптер за нищо не става. - Всъщност, Ханк...
Като го огледах повторно, мога да кажа, че е трепач.
Дъщеря ти е одрала кожата? - Същите ноздри имаме.
Кои са тези типове? - Аз съм изследовател.
А той е... - Ханк.
Трябва да стигнем до тези координати.
Не и с този хеликоптер. Това е най-коварното място в океана.
Един момент. Миличка, миличка... Ще ни платят хиляда долара.
Ще мога да ти помогна за колежа.
Нека бъдат две хиляди. - Няма начин.
Бяхме се договорили. - Вече стават три.
Ще извадите късмет, ако изобщо някой се съгласи.
Моля те.
Приемате ли кредитни карти?
Добър ден, господа. Благодаря, че избрахте "Луксозни превози Габато".
Отпуснете се и се насладете на пътуването на живота ви.
Сега ще ви свържа с пилота... Говори вашият пилот.
Започва се. - Хванахте се.
Господа, ако погледнете наляво,
ще видите място, познато като Тихия океан.
А отдясно ще видите другата страна на Тихия океан.
През цялото време ли ще бърбориш? - Все пак сме "Луксозни превози".
Небето не е ли красиво?
Особено днес ми изглежда божествено.
Божествено? Шегуваш ли се?
Трябва да приключа с протоколите за сигурност.
Да заобиколим бурята. - Според координатите, островът е там.
Там няма никакъв остров. - Съвсем скоро ще узнаем.
Майчице!
Да се махаме оттук, тате. - Аз си мисля същото.
Не, няма начин! Тайнственият остров, глава първа.
"Пътешествениците ще бъдат повлечени от въздушен вихър."
Намираме се в буря пета степен! Не приемай книгата буквално!
Трябва да влезем в бурята, за да стигнем до острова.
Луд ли си? Ще умрем! - Довери ми се.
Доверявам се на гравитацията. Да се махаме оттук, Габато!
Хубаво, само че вече не контролирам хеликоптера!
Дроселът се скапа. - Моля?
Падаме! Дръжте се!
Не искам да си отида по този начин!
Дръжте се здраво!
Шон? Шон!
Шон! Събуди се!
Всичко е наред. Опитай да се изправиш.
Казах ти, че ще стане. - Прав беше.
Не е за вярване, че сме живи. - Жул Верн е успял.
Трябва да повярваш. - Къде се намираме?
Къде е баща ми? - Някой да ми помогне!
Помощ! Разполовен съм!
Краката са ти на мястото, тате. - Откъснати от тялото ми!
И се движат! Движат се!
Все още съм цял-целеничък.
Прав се оказа, остров има, но не е особено приветлив.
Не очаквах точно това. - Изслушайте ме.
Да съберем останките и да видим с какво разполагаме.
После ще потърсим подслон. Хайде.
Бебчето ми... Помислих, че съм те изгубил.
Намерих път, който ще ни отведе отвъд.
Какво беше това? - Зловещ звук в мрачна пещера.
Не се спирай. Продължавай, хайде.
Ако това е раят, оставам.
Дами и господа, представям ви... - Тайнствения остров.
Що за място е това?
Този остров ни е смалил!
Или ни е превърнал във великани?
Какво е писал Верн за това, Шон?
Един от първите закони за биогеографията.
Големите стават малки и обратното. Като в "Приключенията на Гъливер".
Мога да си го взема за любимец. Ще му ушия елече за хобота.
Погледнете това. Виждате ли този дим? Сигурно там е лагерът на дядо ми.
Откъде си сигурен? - Какво друго да е?
Канибали, които палят скарата да ни сготвят.
Да разберем тогава. - Я почакай.
Дано дядо ти е невредим, но ние оставаме тук.
Връщаме се на плажа. - И какво ще правите там?
Ще изпишем S.O.S. с раковини, а може и с малко водорасли.
Непрестанната буря унищожава лодки и самолети, кой ще го види?
Шон е прав, не бива да се делим.
Щом намерим дядо му, ще използваме радиостанцията му да повикаме помощ.
Добре. Само искам да знаеш, че ако ни накълцат, ти си виновен.
Да, ти ще си виновен.
Браво на теб.
Какво съм направил? Какво толкова казах?
Слънцезащитен фактор 100? Намазваш се и обрастваш в косми?
Много смешно, пехотинецо. - Да не започнеш да ми хленчиш,
когато станеш червен като домат. - С моя тен дали мога да изгоря?
Ама че слузест камък!
Никой да не мърда. Това не са камъни.
Яйца са.
Защо да не си направим омлетче? - Идеята ти не е добра.
Даже не съм закусвал... - Яйцата са големи, майката - също.
Непременно трябваше да бъде гущер. Защо да не е поне змия?
Добре, да се изнасяме бързо.
Внимавайте, защото имат много добър слух и обоняние.
Да тръгваме.
Буквално ходим по яйчени черупки.
Приятели... - Не мърдай.
Внимавай, татко. - Не се тревожи, мила.
Държа ситуацията под контрол. Виждаш ли?
Човече...
Бягайте! Бягайте!
Насочете се към джунглата! - Побързайте! Хайде!
Хайде! Насам!
Зад вас е! Побързайте!
Шон!
Хей, Годзила... По дяволите!
Хайде!
Не се спирай! - Хайде!
Назад! Стой зад мен, Шон!
Дай ми раницата си.
Назад! - Ханк?
Не сега, Шон! Тъкмо я уплаших! - Точно топлината я привлича.
Направо го схрупа.
Какво ще правим сега? - Остава само една възможност.
Буреносна бисквитка.
Май само я вбесих.
Дано не обича полинезийци. - И такива с оцапани гащи.
Тръгвайте! Хайде!
Всички невредими ли са?
Не стойте като истукани. Аплодирайте ме!
Дядо... Справи се невероятно!
Отлично имитирам любовния им зов.
Габато и Кайлани - докараха ни дотук. - Приятно ми е.
Аз съм вторият му баща - Ханк Парсес. Помогнах му да разбие шифъра ти.
Ти ли си бил? Заради това ви е отнело толкова.
Колко трудно би било да комбинираш герои на Верн в лист с точки и тирета?
Да го беше пратил некодирано. - Ето го и него.
Доказателството, че не си Андерсън.
Най-добре да се махаме, за да не ви вземе за мъжки гущер.
Остроумен си. Браво, Хенри.
Казвам се Ханк, не съм Хенри.
Виждам, че си роден водач, защо не ни поведеш?
Всъщност, искаме да преживеем нощта.
Тогава най-добре да последвате мен.
Ханк... Аз ще следвам теб.
Стига шеги, тръгвай.
Невероятно е!
Пристигнахме, приятели. Разполагайте се.
Това е моята бърлога.
Добре дошли. Разполагам с асансьор.
Вътрешна канализация.
Дори разполагам със 75" плазмен телевизор.
Как си направил всичко това? - От разбитата ми лодка.
"Синеоката Луси" жертва живота си,
за да открия величествения тайнствен остров.
Плодова напитка? - Да, благодаря.
С това ли изпрати съобщението? - Да, съвсем сам го сглобих.
От часовник и мед, която изкопах от хълмовете с чаена лъжица.
Знаеш ли за колко го направих, Хенри? - Някъде към... На кого му пука?
Три месеца. А на някой като теб би му отнело...
Цяла вечност. - Защо не се свържем с Палау?
Не е толкова лесно, мила. Трябва да изчакаш сателита
да застане точно над острова. - И кога ще стане това?
След две седмици. - И ще киснем тук толкова време?
Да киснем ли? Ще бъде забавно! Тъкмо ще се опознаем по-добре.
Да оцелееш тук няма да е никак забавно.
А какво ще си помисли майка ти? - Най-вероятно ще се омъжи за друг.
Ще му позволиш да ти говори така? - Няма нищо.
Какъв е вашият план, полк. Сандърс?
Защо не покажеш още от дрънкулките си, които няма да помогнат да се измъкнем?
Ако се излюпят онези яйца? - Щом се страхуваш от гущери,
може би не биваше да идваш, Хенри. - Неслучайно е тайнственият остров.
Би трябвало да очакваш неочакваното. - Чел съм книгата.
Искаше да го откриеш - намери го. Търсеше "бабчето" си - ето го!
Сутринта си тръгваме. И за последен път, казвам с Ханк.
Закъде сте се разбързали? Утре ще ви покажа място,
което ще ви остави без дъх. - Завинаги ли?
Скоро ще разберете. Да си починем.
Утре ви предстои вълнуващ ден.
Лека нощ, мила. - Лека нощ, тате.
Как си?
Като изключим, че съм заседнала на един тъп остров, супер съм.
Мислех си, че някой път... можем да излезем заедно.
Гледните ни точки за развлечение са съвсем различни, повярвай ми.
Какво правиш през почивните дни? - Събирам и изучавам мекотели.
Наистина ли? Аз също! - Кои са ти любими?
Моят е охлюв Миксипиликус. - Едва ли ще повярваш, но и на мен.
Измислих си го. Миксипиликус не е охлюв.
Един от враговете на Супермен е.
Не се дава лесно. - Така си е.
Да впечатлиш една жена е едно от най-трудните неща на света.
Добре де. Дай ми съвет, Казанова.
Цяла вечност чакам да подхванем този разговор.
Трябва да научиш три неща, за да започнеш да разбираш жените.
Номер едно... Не следвай инстинкта си.
Във всяка друга област би помогнало, но не и при жените.
Каквото си мислиш да направиш, извърши точно обратното.
Номер две - бъди откровен и чувствен.
Жените не искат огромни мъже, които имат мускули като моите.
Искат някой умен и чувствителен, който да може да ги разбира.
Желаят мъж, който е наясно с чувствата си.
Третото е най-важното.
Нещо, на което жените откликват в продължение на хиляди години.
Какво е то? - Трябва да направиш следното...
Какво е това? - Гръдният повик на любовта.
Хвърли ми плодче. - Няма.
Направи го. Точно зад теб има. Няма да те ухапя, хайде!
Вземи няколко и ги хвърли бързо. - Няма да го направя.
Няма да се спрат, докато не ги нахраниш.
Няма да ги нахраня! - Хайде, гладни са.
Аз ще ги нахраня. - Браво на теб, идвай.
Готов ли си? Започвам.
Престани де! - Следва нещо специално.
Дано да е.
Няма начин! Страхотно е! - Стига си го насърчавал.
Това си е дарба! - Така си е.
Сработва всеки път, Шон!
Размърдай се, Габи. - Закъде сме се засилили?
Не знам, но продължи ли така, ще си изкълчи бедрото.
Хайде! Още мъничко остана!
Подготви се, Габи, защото ще останеш без дъх.
Невероятно!
Какво ще кажеш сега за "бабчето"?
Няма никой вкъщи от хиляди години, Габи.
Някой от вас може ли да познае кое е това място?
Ти знаеш ли? Ами ти?
Леголенд? - Не.
Това е Посейдон.
Ще ми помогнеш ли? - Добре.
Атлантида? - Не мога да повярвам!
Намираме се в изгубения град. - Същият, описан в детайли от Верн.
Не се ли намира под водата? - Когато го е описвал Верн, да.
На всеки 140 години бива над водата.
Ами другата половина? - Нарича се тектонично повторение.
Океанското дъно се деформира поради вулканична дейност в шелфа,
издигайки земя на повърхността. - После целият остров потъва обратно.
Невиждано в такъв мащаб. - Удивително е!
Последвайте ме.
30 години съм търсил този рай.
Обещах на баща ти да го намерим заедно.
Но не е тук, за да му се зарадва.
Затова се уверих, че синът му ще го зърне.
Затова кодирах съобщението.
Исках поне един Андерсън да види това място преди всички.
Някои хора слагат името си на звезди, животни, растения.
А ние ще наименуваме този превъзходен остров.
След две седмици ще се свържем с Палау,
а след три ще сме на корицата на "Тайм".
Приятели, имаме си проблем. - За какво говориш?
Водата е солена. Може да дойде дотук само от почвата под повърхността.
Е, и? - Островът ще потъне.
Солена вода има само в главата ти.
Анализирах пробите и направих нужните изчисления.
Островът няма да потъне в следващите 14 години.
Ако изчисленията ти са грешни? - Откъде знаеш?
Срещал съм го при строежи на някои терени.
Нарича се втечняване на почвата.
Забелязва се по цепнатините тук, тук и там.
Добре, разбрахме те. - Колко време имаме?
Ако трябва да гадая, при всичката тази вода, най-много три дни.
А после? Не съм спасителен пояс.
Ще станеш, ако не се измъкнем. - Трябва да има някакъв изход.
Да си направим лодка. - Бурята ще я разбие и ще ни изхвърли.
Сетих се нещо. Какво ще кажете за "Наутилус"?
Как фитнес уред ще ни помогне да се измъкнем?
Подводницата на капитан Немо, построена през 1870 година.
Браво, Шон. Верн е написал в глава 16, че е скрита на острова.
С нея ще минем под бурята и ще се върнем в Палау.
Един въпрос - къде е? - Само един човек може да ни каже.
Самият капитан Немо.
Пещерата Дураго - последното убежище на капитан Немо.
Според легендата екипажът му го е погребал тук.
Ще ви кажа какво има вътре - дневникът на Немо.
Той може да ни посочи мястото на "Наутилус".
Лично аз не можех да вляза, защото съм прекалил с пържените яйца.
Аз ще отида. Само аз мога да се промъкна.
Няма начин, прекалено опасно е.
Много мило, но не ми трябва разрешението ти.
Миличка, тате те обича.
Помни мерките за безопасност. Внимавай, не знаем какво има там.
Добре ли си? - Да.
Вътре съм!
Какво беше това?
Звучи сякаш островът потъва.
Помощ!
Побързай! - Хайде!
Издърпайте я! Издърпайте я!
Здравей!
Човече, какъв лош почерк! - На санскрит е.
Почти позна. На хинди е. - Немо е от Индия.
Тук пише, че "Наутилус" е в базалтова пещера от другата страна на острова,
точно зад скалите.
Знам къде е това място. - Значи отиваме там.
Кой е най-добрият път дотам? - Зависи.
Най-безопасният път е покрай брега, но най-краткият е през острова.
Какво мислиш? - Нямаме избор - най-краткия път.
Съгласен съм с него. - Но нека ви предупредя -
вътрешността на острова е осеяна с назъбени планини,
тъмни джунгли и ужасни същества, които ще ви докарат кошмари нощем.
И така... Кой е навит за приключение?
Стигнахме ли вече? - Ще стигнем, когато стигнем, Габи.
Какво беше това?
Тектоничните плочи започват да се разместват под острова.
Да продължаваме. Хайде, движете се!
Чакайте, какво е това?
Вулканична пепел? - Прилича на...
Злато. Чисто злато. - Това трябва да е съкровището,
за което говореше Робърт Стивънсън в "Островът на съкровищата".
Вулканът изригва от каквото е... - Целият е от злато.
Има огромни залежи от злато. Да проверим.
Това ще ни забави с дни. Нямаме време.
Да си намерим. Вулканичното злато е голямо научно откритие.
Трябва да намерим "Наутилус".
Ханк, не съм малко дете. И аз имам мнение.
Шон, аз нося отговорност за теб. Никога не бих...
Не можеш да му кажеш какво да прави. Не си му баща.
Доколкото знам и ти не си бил кой знае какъв дядо.
Дадох му някаква цел в живота - наука, приключение, любопитство...
А ти какво си му дал? - Дал съм му много неща, Александър.
Чувството за отговорност е едно от тях. А на теб ти липсва.
Няма да ходим за злато. Махаме се оттук.
Шон, моля те. Трябва да се махнем от острова.
Сбогом, златце.
Добре ли си? - Да, екстра съм.
Просто не искам постоянно да ми казва какво да правя.
Моят прави същото и обикновено ме излага.
Така ли? Как? - Миналото лято си търсех работа
и той пусна над Палау копия на автобиографията ми.
Много е дразнещо. Най-лошото е, че се опитва постоянно.
Най-лошото би било, ако изобщо не се опитваха.
Сигурен ли си, че компасът ти е точен? - Разбира се, защо?
Защото сме тук долу, а трябва да сме там горе.
Всеки проблем си има разрешение, огромни ми приятелю.
Мисля, че това разрешение е забавно. - Мислиш, че може да е забавно?
Някой има ли чадър, защото Мери Попинс ще ни пренесе до върха.
Знаех си, че те бива за нещо.
Изчакай тук, Хенри.
Къде отива? - Не знам, но напълно откачи.
Определено съм луд. Лесно е да яхнеш пчела, ако не я гледаш в очите.
Невероятно е!
Достатъчно. Веднага слизай!
Защо ще искам да слизам? - Защото здравната каса не покрива
падане на бабички от гигантски пчели. - Както искаш.
Но се увери, че носиш бански, когато това място стане океан.
Шон!
Искаш ли да се повозим двамата?
Удивително е! - Като яздене на жребци в "Серенгети".
Красиво е! Като в рая е!
По дяволите! - Това не е ли...
Птиче ако!
Сигурно е гигантска...
...птица!
В гората!
Изглеждат гладни! - Това е беловрат мухолов.
Храни се с червеи, насекоми и пчели.
Дойде още една!
Дръж се!
Стой си в твоята лента!
Запознат ли си с пилето? - Това не са пилета.
Не, играта "Пиле".
Харесва ми как мислиш.
Не сега!
Не още!
Не беше ли яко, малки приятелю? - Обичам те, Ханк. Много те обичам!
Спокойно, много си превъзбуден.
Кайлани!
Ти ме спаси! - Да, явно е така.
Или може би не.
Хайде, слизай!
Шон, какво правиш?
Хайде, птицо!
Да го направим!
Шон? Добре ли си? - Глезенът ми. Не мога да го движа.
Изкълчен е, трябва да го видя. - Не и тук.
Джунглата е още по-опасна през нощта.
Ще те вдигна на "три".
Едно, две, три.
Дай ръка. - Да вървим.
Оттокът намаля ли? - Изкълчен е и не бива да го движи.
Ще донесем малко вода.
Ще трябва да го наместим.
Добре. Да го направим.
Александър, аз ще го държа. Да го направим на "три".
Готов ли си? Едно...
Какво стана с две и три? - Действаш след две и три.
Две, три. Не беше толкова зле. - Не беше и много добре.
Има ли болкоуспокояващи?
Вътре няма нищо.
Всичко ще бъде наред.
Добро момче.
Разполагаме с това. - Не, няма нужда.
Посвири малко. - Не свиря пред пичове под звездите,
не съм такъв човек. - А можеш ли да пееш?
Малко. - Наистина ли?
Музиката е природно болкоуспокояващо. Изпей му песен.
Няма. - Хайде, Ханк.
Добре. Не се тревожи.
Имам нещо специално за теб.
От това ще стана по-добре ли? - Не бързай.
Трябва да я настроя. Трудно е голям мъж да свири на малка китара.
И дори още по-голям, който да слуша.
Виждам дървета зелени
и червени рози.
Виждам ги, че тъжат за теб и за мен.
И си мисля колко приказен е светът.
Виждам гигантски пчели и мога да ти кажа
да не вярваш на Александър, той е по-стар и от Йода.
И си мисля колко приказен е светът.
Островът, на който стоим, в момента потъва.
Какво си пил, че изпрати онези тайни кодове?
Но всичко това е в миналото, сега сме на чисто.
Ще открием подводницата на Немо.
И си мислиш
колко приказен е светът.
Да, такъв е.
Изключително е. - Множеството ми таланти ли?
Не, след дълги години намерих въображаемия пеещ саскоуч.
Къде се научи да свириш така? - Баща ми я пееше, когато бях малък.
Напомни ми да го черпя едно, когато се върнем.
Ако го намериш.
Защо? Къде е?
Не зная.
Напусна ни, когато бях на осем... Оттогава не съм го виждал.
Поне съм научил една хубава песен от него.
Харесваш го, нали? - Кого? Шон ли? Не!
Твърдоглав е, но ми изглежда добро хлапе.
Няма да се получи между нас.
Измъкнем ли се оттук, ще се върне в Америка и ще отиде в колеж.
А аз ще се върна в малкото Палау.
Ако наистина желаеш и ти ще отидеш в колеж.
И кой ще ти помага в работата? Освен това, нямаме пари.
Не говори така. Ако искаш да учиш в колеж, ще отидеш.
Аз ще се погрижа.
Обещавам.
Благодаря ти, тате.
Ханк? Ставай!
Нещо не е наред. Събудете се! - Откъде е тази вода?
Втечняването се е утроило през нощта.
Какво значи това? - Островът потъва много по-бързо.
Нали каза няколко дни? - Вече са няколко часа.
Трябва да стигнем до подводницата или ще сме на 20 000 левги под водата.
Тате? Тате!
Тате?
Изчезнал е. - Спокойно, сигурно пуска една вода.
О, не! Не!
Какво? - Снощи ми обеща да ме прати в колеж.
Знам какво е имал наум. Отишъл е при златната планина.
Ще го потърся, вие намерете подводницата.
Няма ли ни, тръгвайте без нас. - Няма да отидеш сама. Идвам с теб.
Глезенът ти е изкълчен, дотам са 6 км. - Ще се оправя.
Шон, той е прав. Не си в състояние да отидеш.
Тя не може да отиде сама. - Тогава аз ще я придружа.
Повиках ви на острова и вината е моя, че сте в това положение.
Ако тази карта е точна, скалите Трибон са 3 км натам.
Вземете "Наутилус" възможно най-бързо и ни вземете от брега.
Разполагаме само с една карта. - Дай ми телефона си.
Сега имаме две карти. - Ханк, браво.
Благодаря... задето ме нарече Ханк.
Пак заповядай.
Бъди внимателен. - Хайде, скъпа.
Ще се видим скоро. Обещавам.
Ще тръгваме ли?
Да.
Да вървим.
Злато!
Молитвите ми бяха чути.
Скалите Трибон, трябваше да е тук. - Сега се намираме на брега.
"Наутилус" трябва да е тук, в една пещера.
Може би картата е грешна. - Дай да видя.
Шон, на правилното място сме. - А къде е пещерата? "Наутилус"?
Там долу. Морското ниво се е покачило с 300 м за 24 часа.
Направо не е за вярване! Свършено е с нас!
Нищо не е станало. Просто трябва да помислим.
Трябва да измислим как... Сетих се.
Какво? - Кислородни бутилки.
Изброяваме неща, които нямаме? Ракета, гадже, калиграфска хартия.
Калиграфска хартия? - Просто това ми хрумна.
Имаме торбички с кислород, нали? С каквото намерим по плажа,
ще направим кислородни бутилки. Без кратки вдишвания и много движения.
Ще изравняваме налягането в ушите, докато се спускаме.
Умрем ли там долу, майка ми ще ни убие.
Тогава да го направим.
Тате?
Тате!
Какво правиш тук? Трябваше да си в "Наутилус".
Ще се видим там. - Спри, тате.
Спри! Тате, спри!
Това е единственият ми шанс да те изпратя в колеж, миличка.
Да ти осигуря друг, по-добър живот.
Тате, имаме всичкото богатство, от което се нуждаем.
Стига да бъдем заедно.
Да се прибираме. - Добре.
Забързай се, Габи.
Дълбоко е само 30 метра. Разполагаме с две торбички кислород.
Готов ли си? - Дали съм готов?! А ти?
На сто процента. - Аз също.
По-готов съм от теб. - Аз два пъти, колкото теб.
Много ни е страх, нали? - Абсолютно.
Чакай, накъде вървиш?
Честно казано, не съм сигурен. - Не си сигурен?
Нямаме време. Накъде е север?
Натам.
Не, насам е.
Има прекалено много магнитно триене. - Какво значи това?
Значи, че сме се загубили.
Успяхме! - "Наутилус"!
Подай ми фенерчето.
Да палим двигателя, за да приберем другите.
Как ще намерим север без компас?
Паяците.
Вече яздих гигантска пчела, не искам паяци.
Паяците плетат паяжините си с лице на юг.
Мисля, че намерих паяк.
Тогава отиваме в обратната посока.
Контролното табло трябва да е тук някъде.
Къде е бутонът за включване?
Мисля, че е този. - Как разбра?
Прочетох го в глава 17. - Я виж ти кой чете Верн.
Да включим това бебче.
Хайде, събуди се!
Двигателите нямат захранване. Трябва да ги оправим.
Батериите са на 140 години.
Трябва ни начален старт. - Това значи хиляди киловати ток.
И ти ли си мислиш същото? - Пълна лудост е.
Именно.
Кабелът свързан ли е с харпуна? - Да.
Ще го заредя и тръгваме.
Искам да се върнеш. - Разбира се, нали трябва да я карам.
Не, искам да кажа...
Ако някой попита, ще отрека, че съм го казал.
Искам да се върнеш.
Изгубил съм много близки хора, не искам да бъдеш един от тях.
Преди да тръгнем, обещах на майка ти да се грижа за сина й.
Не си само неин син, ти си част от семейството ми.
Обещавам ти, че ще се върна за теб.
Става ли? - Да.
А сега...
Кой е навит за приключение?
Къде са? - Няма ги!
Тресе се! - По-добре да побързат,
че няма да ни остане земя под краката!
Хей, ела насам!
Къде си?
Давай, Ханк! Хайде!
Къде си?
Покажи ми хилядаватовата си усмивка.
Хвърляй сега!
Да!
Обичам те, тате!
И аз те обичам, скъпа!
Падаме!
Успяхме! - Още не сме!
Ще ни отреже пътя за бягство!
Габато, поеми управлението. - Аз ли?
Ти ни докара тук, ти ще ни измъкнеш. Ще се справиш.
Шон, като ти дам сигнал, натисни този бутон.
Прав си, все едно управлявам хеликоптера си.
Ханк! Ханк!
Стреляй!
Измъкнахме се! Успяхме! - Да!
Сега е на автопилот.
Добре се справи. - Ти също.
Не мога да повярвам, че се измъкнахме от острова.
Да.
Размърдай си гърдите.
Няма да го направя. - Сега е точното време, ще й хареса.
Направи го. - Няма.
Повярвай ми, ще й хареса. - Двамата свършихте ли?
Размърдай си гърдите.
Благодаря ти за всичко.
И така става.
Ужасно съм щастлив. Едва ли може да стане по-добре.
Може, ако ни отклониш от този коралов риф.
Добра идея.
Добър ден и добре дошли на "Луксозни превози Габато".
Ако погледнете през прозореца отляво, ще видите Тихия океан.
Пак се започна.
За трети път ти казвам, че съм добре. - Да, но чух, че имало земетресение
с магнитуд 2.3 в Охайо. Далече ли си? - На 3200 км оттук е. Не се тревожи.
Ами вулкани? - Няма такива.
А гигантски птици? - Чао, тате. Обичам те.
И аз те обичам, захарче. Поздрави Шон за рождения му ден.
Ще те чуя след пет минути. Обичам те. - Чао, тате.
Готови ли сме за пътуването?
Здравейте, съжалявам за закъснението.
Здравей, скъпа. - Радвам се да те видя.
Ела.
Отгледала си велик мъж. - Не, ние го отглеждаме.
Отвори първо това писмо. - Марката е от Камерун.
От дядо е.
Ще ми даде подарък следващия път, когато ме види.
Не стойте като истокани. Да чуя аплодисменти!
Не мога да повярвам, че дойде!
За нищо на света не бих пропуснал рождения ти ден.
Искам да ти дам това. - Книга?
Не е просто книга, а пътешествие, на което искам да отидем.
Всички, цялото семейство.
"От Земята до Луната".
Какво ще кажете? - Може да кажем само едно...
Кой е навит за приключение? - Дума да не става!
Какво може да се обърка, скъпа? Това е просто Луната.
Превод и субтитри: Владислав Владев & Александър Кръстанов
<<< УНАКС ТИЙМ <> UNACS TEAM >>>
Синхронизация: eleutherios