Не знам за теб, но аз намирам нещо смешно в костенурките.
Дори начинът, по който младите се бръчкат.
Обзалагам се, че това води до някои неловки моменти.
"О, Брайън, обичам те толкова много. На колко години си?"
"На 17. Ти на колко си, Джанет?"
"Аз съм на 86." "Бога ми. Ти си достатъчно възрастна да ми бъдеш баба."
"Да, всъщност, Брайън, аз съм баба ти."
Но историята, която искам да разкажа,
въпреки, че е свързана с костенурки, не започва с костенурка.
Тя започва с мъж на име мистър Хопи.
Мистър Хопи, героят на нашата история,
живеел в хубав апартамент в жилищен блок в Лондон.
Има три неща, които трябва да знаете за мистър Хопи.
Той е мил... той е срамежлив...
и най-важното - той не е човекът с шапката.
Добре ли сте, мистър Маврококодополус?
Той е човекът в асансьора.
Не бързайте, мистър Маврококодополус. Държа вратата.
Вземете си ти... - Уау!
Искате ли чипс, мистър Прингъл? - А, да.
Възхитително!
Не се притеснявайте, ако не изглежда най-бляскавият от другарите.
Научих, че много често в живота, най-тихите и скромните са тези,
които се оказват най-интересните.
Ще трябва да поправи това.
Мисля, че можем спокойно да кажем, че мистър Хопи живее сам.
Или това, или семейството му са дребни консуматори и всички спят в момента.
Не. Той живее сам.
Не се притеснявайте, това няма да бъде една от тези истории,
в които самотен човек се разхожда в апартамент два часа
и след това умира сам от ужасна болест.
Ще бъде пълна със страст и изненади,
какъвто всъщност е нашият мистър Хопи.
Малинов крем и ухайна ванилия.
Джуди Денч
Дъстин Хофман
КОСТЕНУРКЕ, КОСТЕНУРКЕ
Превод: Chesstiger & titi05 SubsTeam bukvi.bg ®
Истината е, че имаше две любови в живота на мистър Хопи.
Едната бяха цветята му,
а другата е тайна любов, която пазеше в себе си.
И както повечето тайни,
това е най-важното от всички неща за него.
Защото мистър Хопи беше влюбен...
в момичето от долния етаж.
Добро утро, мистър Хопи.
Мисис Силвър. Здравейте.
Между другото, историята ни се отнася главно до това - втората любов.
Ако искате да разберете за цветята, гледайте "Светът на градинарите".
Искам да кажа, аз обичам растенията, колкото и следващия човек, но това не е
не е като "ще цъфнат ли далиите или не, преди да ги удари слана?"
Нещо такова. О, чакайте, аз мисля, че е моят. Хей!
Хей!
Поредната абсолютно великолепна сутрин.
Да, великолепна е, абсолютно.
Още една от тях.
Времето е толкова хубаво, че направо ми идва да си
сваля всичките си дрехи и да се гмурна гола в най-близкото езеро.
Не мислите ли, мистър Хопи?
Мистър Хопи? - Да... Да, да.
Перфектно време за скачане в езера, облечен много малко.
За съжаление, мистър Хопи беше толкова срамежлив.
Той дори не можеше да покани мисис Силвър на чаша чай
или да си позволи гмуркане гол-голеничък в езеро с нея.
Но той я обичаше.
Той си спомняше точния момент, когато се влюби.
Това беше първият момент, в който той я срещна
преди пет години.
Задръжте асансьора!
О, благодаря ви много, мили човече.
О, те няма да се бавят
На кой етаж сте? - Четвърти.
О, това не е ли късмет? Аз се нанасям на третия, под вас.
Надявам се не от тези фенове,
които да ме държат будна цяла нощ с Хип Хопа.
Не, но казвам се мистър Хопи, всъщност.
Хопи. О, какво прекрасно име!
Май долавям и лек Американски акцент.
Е, да, аз съм американец.
О, колко божествено! Страхотни сте.
От Кари Гранд до Пол Нюман. Не мога да се сдържам около вас.
Аз съм мисис Силвър. Лавиния. Фейсбук статус - вдовица.
Моят фейсбук - статус е "Аз не съм във фейсбук".
Не сте много зает с живота виждам. Хайде, момчета. Държим асансьора.
Влезте.
Няма ли да е по-лесно да взема следващия,
за да имате малко повече място? - Не, така е уютно!
Невероятно тих асансьор.
Това е много добра новина. - Да.
Не мисля, че някой всъщност е натиснал бутона засега.
Такава куха лейка съм понякога.
Вие сте на четвъртия етаж, аз на третия.
Може би трябва да натисна две и едно и да имаме време да се опознаем.
Той никога не забрави тази първа кратка среща
и всеки път, когато я срещнеше оттогава,
тя го караше да я обича още повече. Лято.
Не обичате ли, когато лятото най-накрая идва?
Есен.
Винаги е такова облекчение, когато лятото свърши.
Зима.
Това е любимото ми време от годината.
Пролет.
Най-сетне пролет!
Ще правите нещо специално тази вечер ли, мисис Силвър?
Ние, акушерките, излизаме да се поразтъпчем, както му е редът.
Смешно е, като се замислиш прекарали сме целите си кариери
в извличане бебета от жени, лежащи с коленете нагоре.
О... аз... Не знаех, че сте акушерка. - Пенсионирана.
Мислех, че ако не мога да имам деца, мога да помагам на другите да имат.
Колко прекрасно!
Може би ще дойдете с мен, мистър Хопи?
Бихте могъл да ме надиграете. - О, не! Аз... аз... Не съм танцьор.
Глупости. Няма такова нещо като "не съм танцьор",
а мъж, който не е намерил подходящото момиче да танцува с него.
Вие сте американец, за Бога! Земята, която ни донесе
Фред Астер и Джон Траволта и...
онзи малък палав Джъстин Тимбърлейк. Знам, че можете да танцувате.
Не, не, не мога. - Можете!
Не, не мога. - Можете!
Не, аз наистина не мога. - Можете убийствено добре!
Той я обичаше и копнееше тя да го обичаш също,
но наистина имаше много проблеми.
За разлика от мистър Хопи, мисис Силвър не живееше сама.
Е, живя за известно време, но после тя направи нещо по въпроса.
Ура!
Това е най-вълнуващият момент в живота ми.
Влезте! Влезте!
Тя отиде и се сдоби с нов симпатяга.
Симпатяга, наречена Алфи.
Добре...
Ами...ти си по-красив, отколкото съм мечтала.
О, скъпи мой! Небеса!
Ще имаме такъв прекрасен живот заедно.
От този момент, мисис Силвър посвети цялата си любов
и внимание на нейния сбръчкан спътник.
Въпреки, че той не беше най-голям сладкодумник на света,
тя говореше и за двамата.
Виж, Алфи, това съм аз на сватбения ми ден.
Не съм толкова сигурна вече за тази рокля.
Твърде много бюст, мисля, че ще се съгласиш.
Това момче там е съпругът ми.
Виж колко висок е той. Шест фута и три инча.
Едва стигах до гърдите му.
Нито веднъж не видях главата му отгоре.
Повече гигант, отколкото мъж.
Чудесна поза.
Той беше перфектен английски джентълмен
и танцьор, носител на награди.
О, той беше толкова, толкова мил!
Нещата, които щяхме да направим и...
местата, на които щяхме да отидем и...
живота, който щяхме да водим.
О, достатъчно дърдорих! Трябва да си изтощен.
Време е за дрямка, красавецо.
Обичам те толкова много. Наистина.
Дори твоите малки къси и дебели крака.
Любовта ни ще продължи цял живот, Алфи. Сладки сънища.
О, как мистър Хопи желаеше тя да казваше тези думи на него.
Е, не тези, за къси и дебели крака, очевидно, а другите, за любовта.
Животът му сега беше ужасно сложен.
Влюбен до уши в жена, чийто единствен интерес в живота
беше малка костенурка.
Само ако можеше да намери думи да я убеди в любовта си.
Ако само внимавах. Мисля, че съм на грешен автобус.
Това е проблемът с разказите. Вглъбяваш се в тях, губиш следа.
Дали той се навсякъде? Тя влюбва ли се в него?
Ще трябва да почакате, опасявам се.
Мистър Хопи знаеше, че трябваше да каже нещо.
Трябваше да й каже как се чувства.
Здравейте.
Отново. - Не е ли това перфектно?
Сграбчи радостта докато можеш, както казвам.
О... Права сте, напълно права.
Аз... само си мислех...
чудех се... дали...
Имам предвид, че сме съседи от години.
Вие живеете сама и аз живея сам...
Чудех се дали... знаете...
О, не, вие сте...
Права сте, най-добре да оставим нещата такива, каквито са.
Напротив, мисля, че идеята ви е много добра.
Крайно време е да се опознаем взаимно.
Какво ще кажете за вечеря?
Това е много мило от... - Отлично. Ще дойда около шест.
Ще нося отворена якичка да ви покажа тена си.
Вкусно. Е, Хопи, прекрасно е да имам шанс наистина,
наистина да ви опозная.
Да науча повече за мъжа зад маската,
така да се каже. - Да, добре, аз...
Лесно е да минаваш покрай хора в асансьора
и никога не разбереш кои са, от къде са.
Това е толкова вярно. - Така че, кажете ми всичко.
Къде сте роден, израснал, какво сте работили,
любовта, живота, проблеми с гърба, всичко.
Започнете от началото. - Ами...
Роден? - Да, роден съм...
Никога не съвпада с моята история, подозирам.
Аз съм роден на задната седалка на Фолксваген Бийтъл на моста Ватерло.
Татко увеличил скоростта и аз съм се появил на бял свят.
Това поне е неговата версия.
Добре, аз... - Оттук нататък всичко е надолу.
Татко правеше колбаси, преместихме се в Германия.
Прекарах от втората до осмата си година, пирувайки с кренвирши и братвурст,
и след това бях изпратен обратно тук в интернат.
Бил ли сте в интернат?
Не, не... - Свикнах с него, все пак.
Срещнах прекрасен приятел, Ишъруд.
Огромни крака, малки уши. Свърши ли?
Така че, ето ме, асистент-мениджър. Само на 23.
Все още алергичен към котки, за съжаление, но...
"Трябва да се шегуваш, Джайлс", казах аз и направо си тръгнах,
още носейки костюм на Жената-чудо.
Цял октопод!
Но стига за мен. А вие?
Можем да говорим за мен следващия път. - Глупости.
Какво ви доведе в Англия? Цялата история.
Добре.
Родителите ми ме доведоха тук, когато бях на десет...
Не, прав сте. - За съжаление...
Стана твърде късно. Да го направим по същото време следващия месец.
Всичко е заради теб.
Припомни ми да ти разкажа за Елзаските и кадифените панталони.
Добре. Това е начинът, предполагам.
Мистър Хопи си легна тази нощ, чувствайки се ужасно самотен.
Знаейки до мозъка на костите си, че винаги ще бъде сам.
Никаква мисис Силвър за него.
Той не можеше да спре да се чуди, това ли е всичко, което има?
Старостта е плашеща и спускаща се надолу.
Но още на следващата сутрин, се случи един разговор,
който промени живота на мистър Хопи.
Добро утро, мисис Силвър. Алфи изглежда добре тази сутрин.
Харесва храната си. - Да. И двамата живеем с надежда.
За какво се надявате?
Да расте малко по-бързо.
Меря го на кухненската везна, а той не наддава и една унция.
Аз вярвам, че костенурките достигат различни размери.
Няма нищо лошо, че Алфи е една от най-малките.
Не ставайте глупав!
Само си помислете, колко нещастен ще се чувства да остане мъник.
Застинали сме на 13 унции от момента, в който пристигна.
Не искахте ли да бъдете по-висок, когато растяхте?
Предполагам, да. Да.
Когато... Когато бях дете, носех дебели чорапи за сън.
За да ви помогнат да станете по-висок? - Точно така.
Прочетох, че колкото по-топли са краката,
колкото по-дълбоко спиш, толкова повече растеш.
За съжаление, всичко, което получих беше... миризливи крака.
О, не! Аз също съм била малка.
Когато бях на 11, съученик ми каза, че целуването
те кара да станеш по-висок. - Не!
Да! Плащах му шест пенса всеки ден, за да ме целува.
Искаше си ги.
И аз му ги давах на тепсия.
Всяка сутрин в междучасието.
Знаете ли, караше ме да се чувствам по-висока.
Целувката прави това, не мислите ли, мистър Хопи?
Аз вярвам, че е така. - О, не.
Размерът е много важен.
И Алфи само в началото на растежа си.
Това беше семето, което породи идеята.
На следващия ден, имаше правилно, пълномащабно поливане.
Алфи е по-голям ли е днес, мисис Силвър? - Не, изобщо не.
Но аз му плета малки чорапи, за всеки случай.
Но няма да се предам.
Един ден ще намеря правилната храна и упражнения.
Правилните витамини, вероятно нещо с рибено масло.
Тогава най-накрая двамата ще бъдем щастливи, нали, скъпи?
Да не мислите, че ще сте напълно щастлива, ако той порасне?
Опасявам се, че не, мистър Хопи.
Хайде, мънико, дояж си ягодата.
И тази нощ, семето, което беше напоено, разцъфтя.
В мозъка на мистър Хопи се зароди план да направи мисис Силвър щастлива.
Помисли, че ако я направи щастлива, тогава може би, само може би,
той щеше да е достоен да спечели сърцето й.
Есио Трот.
Мисис Силвър. - Да?
Мисля, че бих могъл да помогна с това, че Алфи е разочароващо малък
месец след месец.
О, мистър Хопи!
Ако можете, бих ви обичала до края на дните си.
O, това ще бъде много хубаво.
Работата е там, снощи, си спомних един разговор,
с приятел в авиокомпанията, когато бях пилот в Северна Африка,
и той ми разказа за разговор, който е имал с един Бедуин,
който му казал изключителна тайна, свързана с размера на костенурките.
Наистина ли? - Да.
О, кажете ми! Умолявам ви, мистър Хопи. - Мисис Силвър...
Ще намаля това...
това парче хартия.
Между другото, бяхте права.
Алфи може да стане по-голям, но трябва да прочетете това.
Колко вълнуващо! Какво е това?
Това е песента на Бедуина към костенурката.
О, Господи!
Есио Трот, Есио Трот...
тег региб, региб...
О, съжалявам, мистър Хопи, не разбирам. Това на друг език ли е?
Да и не. Значи, според бедуините,
костенурките са много опаки същества.
Затова е логично те да разбират само думи,
които са произнесени отзад напред, както виждате.
Разбирам. Така акрун етсок е костенурка на обратно.
Да. - О, да.
Акрун Етсок... Да.
Едйах, Акрун Етсок... Инсароп...
Фог Пу, Тут Пу,
Има много "горе-та" в него.
Да, да, горе е много мощна дума на всеки език.
Майтапите ли се с мен, мистър Хопи? Това сериозно ли е?
Мисис Силвър, никога не съм бил по-сериозен в живота си.
Е, предполагам, че това би могло да е вярно.
Светът е пълен с чудеса.
Веднъж чух, че хлебарката може да живее 2 седмици без глава.
Така ли? - Е, очевидно.
И прилепите винаги завиват наляво,
когато те напускат пещерата. - Да, чувал съм.
И делфините разбират френски. - Наистина?
Така че, предполагам, това би могло проработи.
Това, което всъщност казва, е: "Костенурке, костенурке,
стани по-голяма, по-голяма".
"Порасни нагоре се изстреляй!"
Не каквото означава тези дни.
О, това е облекчение. Скочи нагоре. Духни.
Отново, не насилствената версия.
Издуй се.
"Тъпчи се, наливай, пълни и пий.
Увеличи теглото си, костенурке, увеличи теглото си."
Давай, давай! Лапай с шепи.
Това е.
И ако паметта ми служи правилно, приятелят ми каза,
че трябва да вдигате малкия Алфи
и да казвате три пъти на ден, сутрин, обед и вечер.
И ако го направите... - По кое време през нощта?
Преди вечеря. И ако го правите правилно...
Неговата вечеря или моята? - Има ли значение?
Вие кажете. Вие сте човека с всичкото знание за бедуина.
Да, точно така. Преди вашата вечеря.
Обзалагам се, че до края на месеца,
той ще бъде двойно по-голям от сега.
И това е консервативна оценка, мисис Силвър.
Невероятно. Не мога да го повярвам.
Но ако това работи, мистър Хопи,
никога няма да мога да ви се отблагодаря достатъчно.
Ще бъдете прекрасния човек, който направи всичките ми мечти да се сбъднат.
Не би ли било прекрасно?
"Акрун Етсок, Акрун Етсок..."
Изведнъж, за първи път в историята,
щастието на две човешки същества зависеше изцяло
от възможността една малка костенурка стане голяма костенурка.
Което, разбира се, беше много сериозен въпрос, наистина,
защото това, което мистър Хопи беше намислил, не беше просто.
Това беше, и ще говоря направо,
най-големият и най-сложният план в дългата и благородна история
на разказването на приказки за костенурки.
Имам 16 сухоземни костенурки за продан. От малки до големи и огромни.
Всяка една върви със собствен сертификат
и трябва да знаете, че не продаваме никое животно, без да се уверим,
че то отива в добър и грижовен дом.
Колко искате? - Ще взема всичките 16.
Ще ги опаковам. - Не се нуждая от огромните.
Ще ви ги дам безплатно така или иначе.
Големите пари са в морските свинчета тези дни.
Толкова съжалявам. Много съжалявам. - Добре.
Всъщност нямам никакви костенурки. - Добре.
Но аз имам прекрасна игуана отзад. Искате ли да я видите?
Това е съблазнително, но не.
Или невестулката, евтина, евтина. - Имам нужда от костенурки.
Имам змия. Мога да я разделя на половина
и сложа мида на гърба й. - Приятно е да се запозная с вас.
Или мога да обръсна таралеж. Никой не би разбрал.
Правил съм го и преди.
Вероятно това е достатъчно.
О, не! Върни се. Върни се. Върни се.
Май наистина трябва да поправя това.
"Акрун Етсок, Акрун Етсок"
"Инсароп, инсароп."
"Инсароп, ес йудзи, ес йялертсзи"
"Ичокс, инхуд"
Слава Богу, че не те карам да пийнеш нещо.
Добре, скъпи, ще отида да ти донеса вкусно зеле.
Ще се върна след половин час.
Време за действие.
Добре.
Не - твърде тежък.
Твърде лека.
Просто перфектно. Две унции по-голяма от Алфи.
Вие, господине, сте избраникът.
Не! Или се връщаш в зоомагазина.
Останете там.
Добре, банда... това е то.
Можеш да направиш това.
Не можеш да направиш това.
Не мога да направя това.
Дръж се, Алфи 2.
Добър ден.
Съжалявам, че те притеснявам.
Казвам се мистър Хопи и...
живея няколко етажа по-горе.
Мама казва, че не трябва да говоря с непознати.
Не, точно така. Браво на майка ти.
Ще ми предложите бонбони и след това ще ме отвлечете ли?
Не, няма. - Това е облекчение.
Но, както казах, аз...
всъщност живея в тази сграда.
Никога не съм те виждал. - Ами...
Нещо като пазя себе си за себе си. - Чудаците винаги така правят.
Да... Както и да е, мислиш ли, че може да си добро момче
и да помолиш мама да ми помогне да стъпя на вашия балкон?
Защо да го правя? Това би било лудост.
Mамо, мамо, ела да видиш.
Не, Филип, няма да дойда и да погледна.
Неприятното джудже не се опитва да се покатери на балкона ни.
Но, мамо! - Без повече страшни филми, млади момко.
Mамо! - Филип, скъпи, правя вечеря.
Мистър Хопи реши да се откаже от план A - стълбата.
За щастие, той знаеше, че основното правило на живота е,
че ако план А не успее, план Б обикновено успява.
И ако план Б не се получава, тогава план В винаги работи.
Единственият малък проблем беше, че не разполагаше с план Б.
или план В.
Така че, какво щеше да прави мистър Хопи?
Беше ли извън играта? Победен? Обречен?
Щеше да се откаже? Да се признае за победен?
Чакай малко.
Разбира се, че не! Говорим за мистър Хопи!
Скокливият! Хоп-майстора!
Той имал план - план Г. Да вървим.
O! - O! Здравейте, мистър Хопи.
Здравейте. - Господи! Какво имате там?
Прилича на огромна въдица за улов на медузи или нещо такова.
Да, това е огромна въдица за улов на медузи.
За какво, за Бога, ви е това?
Това е много добър въпрос. Но...
отговорът е доста прост.
Цял живот исках да хващам медузи. Бях ухапан от една...
и аз исках да се потърся отмъщение,
та си мислех, че е дошло времето да си взема огромна въдица
и да направя точно това. Да хвана... огромна медуза.
Какво нещо! - Да.
Ами...
така че, вие...
вие изглеждате...
много добре, мисис Силвър. Къде сте тръгнала?
A танцов маратон, в читалището.
За благотворителност. Нали знаете?
Надяваме се на много спонсори.
Ами... това е за благотворителност.
Може би аз също бих могъл да бъда спонсор.
Е, това би било чудесно! - Да, защо не?
Може да разчитате на мен.
Наистина ли? O! Добре, прекрасно.
Не, това е... много мило. - С което искам да кажа...
паунд за минута, разбира се.
Паунд за минута? - Да.
Това е невероятно! - Нали?
О, да. Повечето хора спонсорират за час. - Така ли?
Да, защото това е маратон. Искам да кажа, паунд за минута?!
Това е чудесно!
Маратон. - О, това наистина ме вдъхнови.
Паунд за минута? - Да.
Елате и гледайте. Ще прекарате чудесно. - Да.
Искате ли да спрете, мисис Силвър? - Колко време направих?
Ами... Четири часа и петдесет минути.
Колко минути са това общо? - 290.
290 минути.
О, да. Мисля, че е време за моя последния валс.
Дали някой би искал да ми партнира?
Някой... Всеки...
Някой? Хайде...
Благодаря.
Мистър Прингъл!
Преди да започнем, искам да благодаря на човека, който ме спонсорира
с паунд на минута... За всяка минута от моя маратон.
Той беше доста заможен. Сега е най-бедният човек, когото познавам.
Мистър Хопи.
Браво!
Благодаря ви много. - Няма за какво. Дума да не става.
Благотворителността трябва да означава много за вас.
О, да. Абсолютно. Много близо до сърцето ми.
Наистина ли? - Дядо ми беше в инвалидна количка.
Благодаря ви много. Тренираните кучета са много важна кауза.
Беше ужасно падане.
За сляп човек.
Ще отида да взема парите.
Нова въдица.
Стръв.
Цената на любовта.
Добре, Алфи.
На път си да поемеш спускането на живота си.
Виж ти. Най-сетне се срещаме.
Двама влюбени в едно и също момиче. Да, така е.
Искаш ли да знаеш нещо, младежо?
Ако можех да бъда някого в световната история,
не бих искал да бъда Юлий Цезар или Леонардо Да Винчи,
нито дори великият Луис Армстронг. Не.
Знаеш ли кой щях да искам да бъда?
Бих искал да бъда теб.
Защото ти си един щастлив човек.
Това е то.
Дано не си срамежлив, Алфи.
Ако е така, ще бъде травматично, нали разбираш?
Това е като първия учебен ден.
Там е бандата на тежкарите. Вероятно пушат.
И точно там, атлетите отиват към златото.
Не са отваряли книга през живота си.
А ето и тези, чиито родители трябва да се притесняват.
Не гледай.
Успех, Алфи. Втора част от живота започва тук.
Заповядай.
Създай си приятели.
А ти, Алфи 2, предай любовта ми към най-възхитителната
и екзотична жена на света.
Здравей, скъпи мой!
Къде е прекрасното ми момче? Липсвах ли ти?
О, боже мой!
Това е много странно!
Всичко наред ли е мисис Силвър? - Не...
Нещо много странно се е случило.
Много странно? - Да.
Това не е моят Алфи. - Не е твоят Алфи?
Изобщо даже.
Сигурна ли сте? - Разбира се, че съм сигурна!
Добре... Добре. О, Боже!
Мисис Силвър, аз... трябва да ви ка...
Обикновено сутрешното ядене го държи цял ден, но сега се връщам и...
И нищо не е останало. Изял го е всичкото.
Изобщо не прилича на моя Алфи!
О, Боже!
Работи!
Вашите заклинания му удвоиха апетита!
Мистър Хопи! Това е толкова вълнуващо! - Не е ли така?
Алфи!
Тя не забеляза нищо.
"Толкова съм щастлива, Хопи!"
"Аз съм една щастливка, Хопи!"
"Такава съм!"
"Щастлива, Хопи! Да, да, да!"
Алфи! Направихме го!
Петно от чай? Хайде!
Тайният план на мистър Хопи беше хитър. Разбирате ли?
Ако едно създание расте бавно, няма да забележите израстването му.
Но всичко ще е различно, ако се случи наведнъж.
Да речем, че имате малко кученце. Оставяте го на училище сутрин
и го галите по главата за сбогом.
Довиждане.
После се връщате следобед...
Мамо! - Хайде, момче, седни!
Не е хубаво. Но го направи постепенно и израстването ще ти се размине.
Татко, закъсня! - Съжалявам, Роберта.
Хванах погрешния автобус. - Разказвах за мистър Хопи. Увлякох се.
Докъде стигна? Стана ли време за смъртната сцена?
Съжалявам!
Така мистър Хопи завърши първата размяна на костенурки.
Сега единствено, трябвало да ги подменя на всеки няколко дни,
докато Алфи нарасне двойно, живеейки с други 100 сухоземни костенурки.
Трябваше да направя това преди седмици. Бернард, Харви, Боб...
Здравейте, принц Филип.
Спартак... Не, ти си Спартак. Не.
А! Ти си Спартак.
Ти си ми Сачмо.
Туп не тап, Есио Трот. Туп не тап.
Здравей, Доли. Как дойде тук? Само момчета са.
Ако бях на твое място, щях да държа главата си в черупката.
Елбог дуф.
Тус Пу, Гнърпс Пу, Уолб Пу...
Волдемор! Това ти ли си? Какво правиш там?
Фреди! Какво правиш отново на гърба си? Ела тук.
Хайде, стой далеч от изпражненията. Бъди добро момче.
Добре. Успех, Алфи 9.
Здравейте, скъпи мой.
Не знам кой държи рекорда за скорост по земя,
но моят автобусен шофьор със сигурност го разби.
Смъртната сцена.
Казах ти, че е мъртъв! Още първият път като чух.
Знам.
Алфи!
Алфи?
Мамо, мамо! Една костенурка падна от небето!
Чувам толкова много неща!
Толкова много неща...
Алфи?
Мистър Хопи...
Мистър Хопи? - Да. Тук съм.
Не знам какво стана, но... Алфи го няма.
Изчезнал е? - Мисля, че е скочил.
О, скъпи мой!
Той винаги е имал много силни крака!
Мисля, че той просто е скочил от ръба!
Не мога да понеса да гледам!
Не! Моля ви, не!
Може да се е върнал в апартамента. - Аз не... Ами...
Добре. Ще проверя там първо. - Добре.
Добре, значи...
Върни Алфи 8 обратно на балкона и след това докарай Алфи 9.
Каквото е останало от него.
Знам. Знам, че...
Дано ти имаш късмет, Алфи 8. Давай!
О, Алфи!
Погледнах навсякъде!
Алфи! Ето къде си бил!
Пресвета Дево! Така се изплаших.
Туп тап, Есио Трот.
Всичко е наред, мистър Хопи. Намерих го.
Всичко е наред.
Благодаря на живия Господ!
Добър вечер, Хопи. - Добър вечер, мистър Прингъл.
Каква...
спокойно вечер е. - Да, наистина.
Да не би да готвите нещо специално? - Не, не мисля така.
Просто нещо от хладилника. Замразен пилешки пай...
Звучи ми добре. Обичам пай.
Обичам и пиле. Особено пилешки пай!
Нали не сте забравили?
Забравил? - Чух ли някой да споменава пилешки пай?
Със сигурност, мисис Силвър. - Ще правим пилешки пай,
на гости на Хопи тази вечер. Присъединете се към нас.
О, не. Не би могла... - Разбира се, че можете!
Не сте против, нали, Хопи? - Да имам, как...
Отлично! Моят девиз е, че двама правят компания, а трима парти!
Сигурен ли сте, мистър Хопи? - Не. Да. Няма проблем.
Ще бъде чудесно да дойдете, мисис Силвър.
О, не!
Не! Момчета! Момчета, имам нужда от помощта ви!
Изглеждате прекрасно, мисис Силвър. - Благодаря ви, мистър Прингъл.
Наричайте ме Лорънс. - Лавиния.
Хайде, Хопи!
О, вижте...
Влизайте! Хайде.
Благодаря ви. - Винаги сте добре дошли.
Каква прекрасна голяма стая!
Харесваме как сте я обзавели.
Как се наричаше? - Затворническа килия.
Не, минималистична. Да, това беше!
Много е стилно! - Благодаря ви.
Да ви донеса едно питие? Имам вино и...
Добре... вино. - Чаша бяло вино би било чудесно.
Въпреки, че червеното ми е любимо. Обичам хубавото червено.
Така блести. - Благодаря ви.
Малко пих днес.
Мисис Силвър. - Благодаря ви.
И мистър Прингъл. Ще...
това...
Ами... обслужете се.
аз трябва да се върна към...
да се върна към...
готвенето. Извинете ме.
Извинете ме.
Справяте се чудесно, момчета. Само не вдигайте шум.
Леко.
Доли, горещо е! Картофи. Трябва да ги засилим.
Спартак, съжалявам, но сега наистина се нуждая от хладилника.
Мога ли да ти помогна? - Не...
Чувстваме се много виновни тук. - Не, не.
Не, благодаря. Аз съм много потаен готвач.
Моята рецепта е тайна, мисис Силвър.
О, и мистър Прингъл много би искал да знае какво зеленчуци ще има.
Очевидно, той много е харесал морковите ви последния път.
Да, кажи му, че е грах. Надявам се, че е добре.
О, грах! Любим ми е.
Грахът е почти единственият зеленчук, който наистина харесвам.
Освен зелето, разбира се. Не мога да се наситя на зеле.
Надявам се нямате нищо против, но си взех малко снакс?
Нибълс? - Балти микс?
Пиперлив. Искате ли малко, Лавиния?
Не, благодаря. Не харесвам много.
Трябва да донеса храната.
Извинявай, Пол.
Още малко? - О, благодаря ти.
Ето ме! Горещо от фурната. Един пай за вас...
Изглежда вкусен!
Забравих гарнитурата.
Как се случи това?
О, колко е прекрасно!
Да си умреш за такъв пай.
Значи Лавиния, искам да науча всичко за теб.
Всяко малко нещо. Къде сте родена?
Аз всъщност съм родена на Темза.
В задната част на един Фолксваген.
Татко увеличил скоростта и съм се появил.
Така че казах: "Това със сигурност е оригинална употреба на октопод!"
Господи!
Но стига за мен. Искам да знам всичко за вас двамата.
Хайде. Любими филми. Първо дамите.
"Деца на релси." Единственият!
Онзи момент накрая, когато Джени Агътър отива на гарата...
И влакът идва. Димът изчезва и той се появява.
"Татко, татко!"
Никога не съм се занимавал с такива.
Винаги се опитвам да избегна филми с думата "деца" в заглавието
и "Чихуахуа".
Моят любим е "Звукът на музиката".
Наистина ли? - Не! Разбира се!
Топ Гън! Това е филм! Давай, Том Круз!
"Синко, егото ти пише чекове, които тялото не може да осребри!"
Гениално! - Голям образ си, Лорънс!
Да помогна за раздигането?
Благодаря, много мило. - Да не пада.
О, не! Къде са ми обноските?
Ето, нека аз.
Ако не мога да ти видя кухнята,
поне мога ли да разгледам красивата ти тераса?
Разбира се. За мен ще е чест.
О, пресвета Дево!
На кого му трябва да пътува, когато има подобни гледки от къщи?
Това е една от двете ми големи страсти живота.
Със сигурност.
Виж, авокадо! Сам си отглеждам. - О, да.
Много умно. - Благодаря ви.
О, миниатюрна роза!
Любимата ми!
Е, кажете, коя е другата ви страст?
Ами... Ами, мисис Силвър...
Това е нещо, за което никога не съм говорил.
Колко вълнуващо! - В съзнанието ми...
всеки миг от всеки ден, но...
Но нито веднъж не съм го изговарял. - Какво може да е?
То е... - Мисля, че е време за чай.
Да донеса ли чайника в кухнята?
Не, не. По-добре да го направя сам.
Чудесно.
Лавиния... Какво прекрасно име е това!
Каква прекрасна вечер! Лавиния е доста добра, нали?
Изненадан съм, че още не сте пристъпил към действие.
Забавно е, че го казвате, но между нас трябва да кажа...
Надявам се, че всичко е наред, но аз и се нахвърлих, докато приготвяхте чай.
За моя радост, тя го посрещна радушно.
Вечеря следващия вторник.
Бързо стана.
Предполагам, истината е, че всички сме малко самотни
и всяко нещо, което премахва напрежението е за добро.
Сигурен ли сте, че всичко е наред?
Изглеждахте много добре по време на вечерята.
Често ви чувам да говорите от балкона.
Не... Да, това е добре.
Тя трябва да може да излиза и да вечеря, с когото
тя си избере да вечеря следващия вторник.
Добре тогава!
Кой знае? Искри могат да прелетят, когато апартамент 32 посрещне 43!
Пожелайте ми късмет.
Сватбени камбани ли чувам?
Или просто пружините на леглото скърцат!
Напълно щастливи, така или иначе, нали, Хопи?
Да.
Лека нощ, Лорънс.
Мистър Хопи се чувстваше душевно мъртъв.
Спомни си момента, когато си била най-тъжна и го удвои.
Така се е чувствал мистър Хопи тази нощ. - Бедният мистър Хопи.
Да загубиш любовта на живота си е ужасно чувство. Това е празнота.
Като смъртта на приятел. Или родител. - Или гербил.
Или, да, наистина... на морско свинче.
Ето какво... Разбираш ли, малък Алфи?
Без значение колко години живеем. Ти си костенурка
и имаш доста такива.
Вероятно има само десетина момента, които наистина имат значение.
Десет ключови моменти, които определят съдбата ти.
Когато ни се отдаде възможност да променим живота си.
Да получим работата, за която винаги сте мечтали.
Да срещнеш идеалното момиче.
Е...
аз вече преживях тези моменти.
Пропилях всеки един от тях.
Защото истината е, Алфи е...
че твоят мистър Хенри Хопи
просто не заслужава мисис Лавиния Силвър.
На следващата сутрин, мистър Хопи започна да връща костенурките.
Играта беше в разгара си. Сънят бе свършил.
Първо трябваше да се върне най-важната костенурка,
тази, която той избра в началото, като трофей.
Тежеше двойно колкото Алфи.
Нося ви една от моите костенурки. - Голям сладур е!
Да, така е, 26 унции, за да бъдем точни.
Мога ли да ви изкуши с нещо друго
да запълни живота ви? - Не.
Сега кажете сбогом на големия приятел. - Не, празнината е голяма.
Имам един слон отзад.
Не е точно слон. По-скоро голямо куче. Има същите уши.
Една по-малко, остават 99.
Тази вечер, мистър Хопи седеше на балкона, сигурен за едно нещо.
Той и мисис Силвър никога нямаше да бъдат заедно.
Сега е време да кажа лека нощ.
Лека нощ.
Спи спокойно.
Сега, слънцето угася светлината си.
Лека нощ.
Спи спокойно.
Сънувай сладко.
За мен.
Сънувай сладко.
За теб.
Затвори очи.
И аз ще се затворя моите.
Лека нощ.
Спи спокойно.
Седнете, момчета.
Искам да знаете нещо.
Аз ще се боря до последно и дори да загубя,
дори ако тя се омъжи за картофения мистър Прингъл...
Винаги ще искам да бъде щастлива.
Съжалявам. Оказа се, че не мога да живея без него.
Не съм изненадан. Този е голям сладур.
Прекарахме си страхотно! - Благодаря ви.
Къде е моето момче? Къде е моят Алфи?
Алфи, Алфи!
Алфи...
О, боже мой! Мистър Хопи?
Какво, мисис Силвър?
Нещо необикновено се случи. - Какво?
Нещо много, много необикновено!
И доста чудно!
Афи не може да се вмъкне от вратата! Трябва да е станал по-голям!
Тя не е много проницателна, нали? Искам да кажа, той е два пъти по-голям!
Не, определено не е от най-бързите.
Не е най-умната лисица в гората. - Не.
Не е най-умното бисквитка в буркана. - Не,
но тя е истински радостна за живота, а това е, което има значение.
Разбира се, че е така. - Хей, ти!
Е, мисис Силвър,
може би трябва да го претеглите.
Мисля, че мина месец откакто започнахте експеримента Есио Трот.
Така е! Да, точно един месец! Колко е вълнуващо!
О, мистър Хопи! Познайте колко тежи!
26 унции. - 27 унции!
Трябва да си проверите теглилката.
Алфи! Голямо красиво момче!
Виж какво е направил за теб мистър Хопи!
Направи го, мистър Хопи!
Вие сте моят герой. Как бих могла да ви благодаря?
Е, мисис Силвър,
дали не бих могъл да сляза до вашия балкон
и да видя сам колко е пораснал Алфи?
Разбира се, че може. Слезте веднага!
О, скъпи мой!
Скъпи мой.
Благодаря ви на всички.
Благодаря ти, Уолъс. Благодаря ти, Юсеин.
И благодаря ти, най-вече...
малък оригинален Алфи.
Ключов момент.
Къде си? Ето те и теб.
Само да не се сдухаш.
Ура! Елате веднага.
Току-що ти направих вкусна чаша чай.
Колко умно!
Благодаря. - О!
О, боже мой!
Напълно бях забравила, че е Коледа. - Не е така.
Просто обичам да си украсявам през първия ден на август.
Какъв е смисълът да остаряваш, ако не може да нарушаваш правилата?
Това е моето кътче от рая на небето. - Идеално!
О, и това е Алфи.
Ха-ха-ха!
Има ли сте някога костенурка преди? - Веднъж или два пъти.
Просто не искам да го изпусна.
Мога ли да ви задам един въпрос? - Разбира се.
Би ли било добре, ако дойда по-късно да погледам от вашия балкон?
Мисля, че е едно от Седемте чудеса на света.
На кого му трябват Висящите градини на Вавилон,
когато имате красивият балкон на мистър Хопи в Бетнъл Грийн?
Много ще се радвам. Мога ли и аз да ви задам въпрос, мисис Силвър?
Да, разбира се. - Ще се омъжите ли за мен?
Това беше много неочаквано. - Да... така беше.
Исках да ви питам от известно време,
всъщност от първия път, когато ви видях.
Когато ми беше пределно ясно, че вие сте най-прекрасният
и красив човек в Западното полукълбо.
Вероятно и в Източното полукълбо.
Изключвам го, защото в действителност не съм бил там.
Ами...
О, съжалявам. По-добре подръжте това. Няма да ви задържам.
Мисис Силвър. Чудех се,
дали може този дребосък да принадлежи на вас, скъпа ми дама?
О, не! О, не! Моят Алфи е много по-голям от този в момента.
Той излезе от апартамента на мистър Хопи и си помислих,
нали мисис Силвър има костенурка?
Да, така е. Ами... Да...
О, не...
Много прилича на Алфи като малък,
но не може да е скъпият Алфи.
Защото моят скъп Алфи удвои размера си през последния месец.
Нали така, мистър Хопи?
Удвоил е размера си? За месец? - Да, да.
Костенурка? - Да.
Мистър Хопи ми даде едно стихотворение от северноафрикански произход и каза,
че ако го рецитирам на Алфи три пъти на ден, той ще израсне много...
много по-голям.
Малко стихотворение от Северна Африка?
Да. Мисля, че се казва "Бедуин".
Три пъти на ден? - Да, преди хранене.
Е, аз не съм биолог. Не съм Чарлз Дарвин!
Нито пък съм Дейвид Атънбъро, но подозирам, че мистър Хопи
се е пошегувал с вас, скъпа мисис Силвър.
Мистър... мистър Хопи! - Хопи! Ама и вие сте породист кон.
Трябваше да ви наглеждам по-строго.
Да... Мисля, че в края на краищата може и да е мой.
Благодаря ви много.
Сега, ако ме извините за миг... - Да, разбира се.
Не забравяйте за нашата среща във вторник.
Имаме много да говорим. Змии в тревата и други...
Нямам търпение! - Можем да обсъдим това по-късно.
Хопи... Радвам се да те видя.
Кой би помислил? Кой би се сетил?
Значи... - Да.
Вие сте разменял костенурки. - Да, имам няколко за подмяна.
И това не е Алфи. - Не, не е.
Кой е това?
Името му е Тайсън. Доста е приятен.
И цялото това Есио Трот е просто глупост.
Страхувам се, че е така.
Чувствам се като глупачка.
Никога не съм била най-схватливата.
Може би, но имате много други прекрасни качества.
Изобщо не е време за това.
Добре. Предполагам, че сега трябва да тръгвам.
Да, ако е възможно. Благодаря ви.
Изглеждате очарователно тази вечер, Лавиния.
О, благодаря. - Мислех си дали може да хапнем при мен.
Но после си помислих...
защо да не отидем в най-скъпия ресторант в Лондон?
Колко е прекрасно!
Здравейте, Доли. Дарт.
Вие, момчета, трябва да сте в зоомагазина с останалите.
Къде се криете момчета?
Значи така се получава.
Не може просто спреш да обичаш някого, защото той не ти отвръща със същото.
Това ли е наистина краят на историята, татко?
Да, скъпа. Съжалявам да кажа, че е.
Мистър Хопи не получил момичето.
Опасявам се, че вероятно ще прекара останалата част от живота си сам.
Който няма да бъде много дълъг, като се има предвид на колко години е.
А може и да е много дълъг, Роберта,
като се има предвид колко дълго живеят хората в наши дни!
Разбирам, че не е финалът, който очакваше.
Но все пак историята си заслужава да бъде разказана за това, че е опитал
и това е, което е наистина важно.
Любовта в сърцето ти не е оставена там, за да си седи.
Любовта не е любов, докато не я дадеш.
Давам му най-много година!
Видя как се чувстваше вчера,
когато слезе до апартамента ни в следобедните часове.
Здравей. Имам подарък за теб и брат ти.
Влезете. Хайде!
Не, няма проблем.
Филип!
Всичко е наред, Филип. Имам подарък за теб.
Виждаш ли? Името на тази е Дарт, а другата е Доли.
Той ни даде Доли и малката Дарт и беше наистина тъжен.
И тогава го поканихте за едно питие
и той разказа на теб и мама цялата история.
Сега той напуска.
Не може ли да го спреш? - Не.
Той е решил, че неговото дело е приключено.
Не всички истории имат щастлив край.
Подранили са.
Здравейте. - Мистър Хопи?
Напускате ли? - Да, така е.
Мисля, че е най-добре след злополучната случка.
Не знаех. В такъв случай, се радвам, че дойдох.
Един от вашите растения е изсъхнало от балкона.
Мисля, че трябва да го върна. - О, да.
Благодаря ви. - Пак заповядайте.
Аз...
Може ли... само да кажа, че надявам се, че вие и мистър Прингъл
да бъдете много щастливи.
Това е много мило от ваша страна, мистър Хопи.
Опасявам се, че никога няма да бъда щастлива с мистър Прингъл.
Знам, че ви е истински приятел, но също без съмнение е
най-скучният човек на света, а и маниерите му са ужасни.
Имах само две скариди в скъпия ми,
скариден коктейл. Той взе и двете.
Не казвам, че това е най-лошото преживяване в живота ми,
но след като веднъж бях ограбена в метростанция Мейда Вейл
от руски симпатяга с голям нож, срещата ни беше далеч по-лоша от това.
Боже мой!
Просто искам да кажа няколко други неща.
Наблюдения, така да се каже. - Разбира се.
Най-първо...
мисля, че е честно да ви кажа, преди да си тръгнете,
че от първия ден, в който ви срещнах в асансьора,
всъщност много си падам по вас.
Моля? - Чухте ме, Хопи.
Никога ли не сте намирал за леко странно
факта, че толкова често попадахме в асансьора заедно?
Най-сетне е пролет!
Здравейте, мистър Хопи!
Но тогава вие ме измамихте. - Знам, и аз съ...
Мисис Силвър, съжалявам повече, отколкото можете да си представите.
Това съсипа всичко. - Знам.
Но след това...
има го и това, че един човек, които би си направил толкова много труд
да сбъдне мечтите на една жена...
е всъщност изключителен човек.
Така че, това, което искам да кажа накрая,
е, че накратко,
отговорът на вашия въпрос по-рано е "да".
Ще се омъжа за вас, ако все още ме желаете.
Много ви благодаря, че попитахте. - О, мисис Силвър!
Благодаря ви. - Ами...
Мисля, че можем да се справим по-добре от това, не мислите ли?
Как се чувствате? - По-висок.
Моите въдици! Дали са добре?
Въдиците ми!
bukvi.bg ® Bulgarian Translator Zone 2015