ЛОС АНДЖЕЛИС
Годината е 2003
- По какво си личи?
Е, добре... - Благодаря, че ни покани, Деби.
Чао.
ПРАВА КОСА
Не си добър в покера. - Така е.
Но съм добър в други неща.
ВЕРИГА ЗА ПОРТФЕЙЛ
О, разбирам.
ОБЕЦИ
Не мога да повярвам - страхотно е. Имаш собствен дом.
Да, така е. Е, спестявах за първата вноска известно време.
Заделях пари чрез внимателно пресмятане.
Страхотно. Невероятно.
След като съсипя живота си, може ли да се нанеса при теб?
Дадено! - Страхотно!
Леле! Колко много книги! - Да, обичам да чета.
Наистина? Страхотно. Един ден аз ще съм голям писател.
Какво? - Искам да съм такъв.
Добре, сигурна съм, че ще станеш.
Как си станала толкова невероятна?
Няма нужда да казваш нищо от това.
Така или иначе ще спя с теб. - Невероятно!
Ще ти изпратя разказите си сутринта.
Страхотно.
Мисля, че ще ти харесат.
Добре, спирам да говоря. - Да, просто млъкни.
Всъщност съм написал 23 разказа. - О, Господи, просто млъкни.
20 ГОДИНИ ПО-КЪСНО
Добро утро.
Честит рожден ден, много по-млади човеко.
Какво? Ние сме на една и съща възраст.
Не и в женски години. В женски години, аз съм старица,
а ти все още ще си секси на 70,
независимо колко бръчки имаш и колко си плешив.
Така че поздравления.
Приемам. Сделката е добра.
Взела съм ти най-страхотния подарък.
Взела си ми Порше? A 356?
Не, 911 в розово.
Искаш ли кафе? - Да, благодаря.
ЛОС АНДЖЕЛИС -- НЮ ЙОРК
Знаеш ли какво? Ще ти се обадя.
У ВАС ИЛИ И НАС
Каза, че не искаш да ти нося нищо в Ню Йорк,
но имаш ли някакви билки? - Какво?
Билки? Няма значение, ще си взема.
Слагаш ги на перваза на прозореца и имаш пресен босилек или мента
когато искаш да готвиш, да си ги хапнеш, или да ги помиришеш.
Деби, моля те, не носи пръст в апартамента ми. Умолявам те.
Толкова си шокиран, та ти слушаш "Карс" сутрин.
Сутрин, обед и вечер. - О, исках да ти кажа,
когато съм у вас, ако искаш да си поканиш някой
и аз трябва да се разкарам, мога да го направя. Така че...
Сега вече се чувствам неловко. - О, моля те, виждала съм те гол.
Все по-неловко става. - Ужасно неловко.
Благодаря ти. Мисля, че ще мога да се владея една седмица.
А и не се знае, може би ти ще срещнеш някой тук
и ще си спретнем секс-парти.
Ужас! - Да, съжалявам, беше гадно.
Както и да е, няма шанс да срещна когото и да било.
Както знаеш, сърцето ми е студен, твърд малък камък.
Радвам се, че не драматизираш.
Между другото, гордея се,
че спокойно ще оставиш Джак за цяла седмица.
Не съм спокойна. Изпитвам паник атаки.
Той е моето бебче. Никога не сме се разделяли за толкова време.
Здравей. - О, създанието се пробуди!
Добро утро. - Добро утро.
Може ли да изям това. - Да, без глутен е.
И кажи "Здравей" на Питър. - Как е, Питър?
Здравей! Как си, Джак-фенера? - Какво?
Работя върху прякорите. Не ти ли хареса?
Не, не му хареса.
Постарай се повече. - Погледни го. Той не е бебе.
Всичко ще е наред.
Не го оставяш с купичка храна и играчка.
А и Скарлет ще е там. Искаш ли мнението ми?
Само докато го казваш и вече знам мнението ти.
Виж, той не е мое дете, но мисля, че за Джак
ще е добре да остане малко сам.
Урок как да си родител от човек, чийто единствен домашен любимец
бе златна рибка, която умря при пожар с бонг.
Просто казвам, че има родители "Хеликоптер", родители "Булдозер".
А това, което правиш ти, е родител "Опаковчик".
Така си се увила около това хлапе, задушаваш го!
Да, схванах метафората, благодаря.
Вълнуваш ли се, че с теб ще сме в един и същ град цяла седмица?
Кога за последно прекарахме толкова време заедно?
Не знам, през 2008 г.?
Когато напусна Ел Ей, защото те беше страх от земетресения.
Хей! Трусът в Чино Хилс не беше шега!
Както и да е, знам, че трябва да работиш,
за това искам да ти дам подаръка, преди да тръгнеш.
Разчиствах едно чекмедже... - Ти разчистваш?
Понякога разчиствам.
И виж какво открих!
Знам, че мразиш сантиментални спомени...
Да, повече от всичко.
Така, момент. Ето го подаръка ти.
Запазих това от нощта, когато остана у нас.
Мислех, че ще е хубав спомен, ако се оженим.
Колко съм била глупава на 20 години.
Не беше глупава. - Само малко.
Най-хубавата част от вечерта бе, когато ти обрах всичките пари!
Това ли беше най-хубавото?
Засенчи сексуалната част, защото ти изчезна на следващия ден.
Чакай малко. Аз ти се обадих. - Да, обади ми се.
Когато каза, че не можеш да излизаш с мен или с когото и да било,
защото си "непознат до сега боклук".
Ето го писателят в мен!
Страхотна фраза. - А аз съм драматизирала?
Както и да е - 20 годишно приятелство.
20 години! Можеш ли да повярваш?
Имаше най-най-добрият приятел в целия свят.
Ти също. - Изкарай си добре, Питър.
Ще го направя. Страхотна си.
Ще се видим след няколко дни.
Здравей.
Боже, реших, че с Деби ще си бъбрите цяла вечност.
Да, знам. Съжалявам. - За какво си говорихте?
За някакви неща. - "Неща"?
Най-добрият ти приятел - някакво момиче, което аз не познавам,
ти се обажда за рождения ден и си говорите...
Това не е "някакво момиче", това е Деби.
Добре, очевидно не ревнувам, погледни ме само,
но това е просто странно. - Бека?
Щом толкова си допадате, защо не сте заедно?
Аз и Деби? Не, защото...
Защото... - Тя е...
Тя.
А аз съм аз.
О, виж! Да тръгваме за работа. Убер пристигна.
Изглеждаш страхотно днес.
Така, довечера...
В "Браунстоун Клъб", не им казвай, че имам рожден ден.
Ще вдигнат много шум, а аз искам да сме само аз и ти.
Питър...
Да?
Какво ще стане после?
След вечеря ли? Не знам, харесва ми плодовата им пита.
Не, имах предвид с нас?
Заедно сме от 6 месеца,
а не усещам да се сближаваме.
Не знам почти нищо за теб. - Разбира се, че знаеш.
Виж, ще ти кажа всичко. Като отворена книга съм.
Ако само си губя времето, искам да знам. Разбираш ли?
Дефинирай "губя си времето".
Ти току-що го направи.
Честит рожден ден.
Не! Недей...
Всичко приключи, Питър.
И тя взе колата.
Добре, взе ли си антихистамина? - Да.
Спрей за нос? - Да.
Добре! Може да тръгваме!
Добро утро, отбор.
Калинките здраво ритат задници в градината.
И вие направете същото. Хубав ден.
И на теб, Дзен. - Аз ще съм все тук!
Или може би - там.
Говорих с майката на Александър да осигури алтернативен десерт
на партито за рождения ден заради алергиите ти.
Така, не забравяй...
Шегуваш ли се, мамо. Това е унизително.
Още ли сте приятели е Уейд. Здравей, Уейд!
Мамо! Недей. - Какво?
Какво? Той ми е ученик! - Господи, ти не си учител.
Технически, работя тук. Дай да видя обяда ти.
Постоянно бяхте заедно.
Той преспиваш у нас.
Сложи това в чанта. Не се ли напишка веднъж на дивана ни?
Мамо!
Какво? Така беше.
Здравей, момиче. - О, Господи, здравей.
Искаш ли от ужасното ми офис кафе?
Имам си това. - О, добре.
Но, да, разбира се. - Хайде тогава.
Опакова ли? - Да, опаковах.
Радвам се, че най-накрая си взе ваканция.
Какво? Не, не отивам на ваканция. Обясних ти!
Трябва да приключа с тази програма до края на годината,
за да кандидатствам за старши счетоводител
в Регионалния училищен окръг.
Харесва ми, когато използваш подобни секси думи.
Просто... Парите ми трябват.
Застраховката ми за лекарството за екзема на Джак покрива
само следващите 6 месеца, а след това ще трябват...
Хиляда долара. - Да!
Хиляда проклети долара на месец. За това - не отивам на ваканция.
Добре, добре. Само се надявам, че докато си в Ню Йорк,
ще отделиш време за нещо хубаво за себе си.
Може би да си вземеш вана. Да се отпуснеш.
Аз това обичам да правя, когато пътувам - да си взема вана,
без някое от децата ми да крещи "Гладен съм!"
Те винаги ли са гладни?
Е, аз никога не ги храня, така че... - Никога?
Чакай, защо Джими да не дойде гледа Джак?
В разгара на сезона за катерене сме.
О, Господи, прекалено си добра с него.
Ако моят бивш беше планински катерач
и прекарваше по 10 месеца всяка година
обикаляйки света с готина 33-годишна,
покрита с татуировки...
Гледала си й Инстаграма?
Смяташ ли, че няма да проверя Инстаграма на приятелката на Джими?
За какво говорим? Коя бих била аз?
Виж, хубаво. Ако той иска, аз съм съгласна.
Освен това, Джак обича да е със Скарлет.
Надявам се да получиш това, от което искаш от пътуването.
Да. - И това, от което се нуждаеш.
Вземи диплома, намери си мъж, прибери се у дома,
а след това ремонтирай древната си кухня.
Освен това мисля, че е време да си направиш пластове.
Пластове, не бретон.
Бретонът е за спешни случаи.
Ти наистина знаеш всички отговори за живота ми.
Е, все пак сме приятелки.
Имам обмислена критика за всеки избор, който някога си правила.
И всички решения.
Така че, ако все пак предприемеш приключение из Манхатан
и срещнеш някой готин мъж, предлагам да си направиш маникюр.
Може би епилация. Знаеш - да се пооправиш малко.
Епилация? О, Господи...
Епилация. - Епилация.
Това просто няма да се случи.
Моля ви, сър! Не ме наранявайте!
Не, не! Забрави това, забрави го.
Ще го направя отново.
Моля ви, сър, не ме наранявайте!
Добре ли се получи?
Невероятно.
Здравей, Скарлет. Какво става? - Здравей, Деб.
Имам прослушване! - Какво?
Да. В телевизионен сериал, през 20-те години, за сериен убиец,
играя прислужница, която е удушена от главния герой.
Да опитам ли пак?
Моля ви, сър! Не ме наранявайте!
Удушиха ме. Схвана ли? Как беше?
Честно ли?
Закова го. - Вероятно така или иначе
няма да получа ролята, защото никога нищо не получавам.
Никога не се знае. Но получили имейлите, които ти изпратих,
за това какво да правиш с Джак, докато съм извън града
Да, да. Заели сме се! Нали, Джак? - Да!
Деб, много се радвам за теб.
Толкова страхотно и вдъхновяващо е
цялото това нещо със счетоводството или както там се нарича.
Странно е, че си човек на цифрите,
защото ми приличаш повече на човек на книгите.
Защо не се занимаваш с нещо, свързано с книги?
Тази диплома е нещо практично,
какъвто трябва да бъдеш, когато си самотна майка.
О, да, точно така.
Точно така, точно така. Трагедия.
Това е такава загуба.
"Загуба."
Виж, знаем, че консултантският ни период с теб изтече, но...
Надявахме се на още малко време, за да те опознаем по-добре.
Момчета, вие ме познавате много добре.
Толкова време прекарахме заедно през последните 6 месеца.
Да, така е, и беше...
Беше невероятно. - Невероятно.
Но се чудихме, какво следва?
Какво следва ли? Продължавам напред.
Много съжалявам.
Ела при нас.
Трябва ни нов маркетинг директор и е очевидно, че трябва да си ти.
Да! - Момчета, съжалявам.
Просто не мисля за това в момента.
Вижте, не се натъжавайте.
Не, всичко е наред.
Така е трябвало да стане.
Не съм сигурен, че вече те харесвам.
О, става грозно.
Знаех си, че ще стане така.
Можеш да изтриеш номера ми от телефона си.
Нямам номера ти.
Тогава го добави и след това го изтрий.
Той съжалява. Ние съжаляваме. - Не, няма проблем.
Виж, Питър, щом това се случва, а е очевидно, че се случва,
искам да ти кажа, че се надяваме да откриеш това, което търсиш.
Честит рожден ден, Питър! От Бордът на апартаментите
Честит рожден ден, приятел.
Зяпаш ме. - Знам.
Просто... Много ще ми липсваш.
Мамо, искаш да направиш това от цяла вечност.
Обещавам ти, аз ще съм добре.
Моля ви, сър, не ме наранявайте.
Получих ролята!
Какво? - Да! Можеш ли да повярваш?
Това е страхотно!
Знам, знам! Летя за Ванкувър тази вечер!
И ще остана там две седмици, защото въпреки че имам една реплика,
героинята ми е част от много важни сцени.
О, Господи.
О, Господи. Какво ми става?
Веднага дойдох да ви кажа новината, защото толкова ви обичам
и забравих, че трябва да съм с Джак, защото съм егоистична глупачка!
Не си!
Какво ще правя?
Какво ще правим?
Няма да идвам в Ню Йорк. Скарлет е заета.
Всичко е наред. Няма проблем.
Не ми изглежда наред. Изглежда ми шумно.
Ще завърша програмата догодина.
Така или иначе е веднъж годишно.
Изглеждаш разстроена.
Всичко е наред. Аз съм възрастен.
Голяма част от това да си възрастен е да си разстроен.
Наистина голяма част.
О, ето нещо, което да очаквам с нетърпение.
Да, и точно заради това трябва да си внимателен
и предпазлив през цялото време.
Няма ли да вдигнеш? - Не, ще ми предложи пари.
Няма как да знаеш. - Да, знам го.
Здравей, Питър.
Кажи й, че няма да предлагам пари. - Казах й го.
Обаждам се, защото си запазих полет, Джакти-Джак.
Готов ли си за мен? - Моля те, прякорите.
Чакай, какво? - Прав си.
Стрелям на сляпо с прякорите. Ще поработим, когато пристигна.
Здравей, Деби! - Чакай, какво?
И ще си наема моя кола,
защото Бог знае какво караш ти, не искам да съм част от него.
Чакай, какво? - Често повтаряш това.
Звучиш глупаво.
Просто, не разбирам. - Идвам в Ел Ей за седмица.
Ще се грижа за Джак, а ти можеш да останеш тук сама.
Питър, стига.
Не можеш да зарежеш всичко, за да си детегледачка.
Имаш си работа, живот.
Не съм сигурна, че имаш живот, но имаш работа.
Всъщност имам малко свободно време между клиентите,
така че няма проблем с това.
Няма да е толкова забавно, колкото ако бяхме заедно,
но ще имаш това, което искаш.
Питър, да се грижиш за Джак всъщност не е лесно.
Той е алергичен към безброй неща, взима купища лекарства,
а и в момента няма много приятели.
Нека ти помогна. Дължа ти го.
Дължиш ми го? - Да! Къде бях, когато Джак се роди?
Бях в Лондон и помагах на испанска банка
да основе клон в Източна Европа.
Но, когато майка ми почина, ти кара от Лос Анджелис
до Охайо за службата.
И ме прибра от рехабилитация не веднъж, а два пъти.
Да, да, знам. Много добър приятел съм,
но не съм направила нищо от това, очаквайки нещо в замяна.
Разбира се, че е така.
Ти не си чудовище.
Имаш нужда от помощ.
Пристигам
и това е.
Добре.
Всичко ще е наред с него, нали?
Да, все пак е само за седмица.
Само една седмица!
Прегръщам чифт гащи.
Мамо, хайде! Ще закъснеем.
Помощ? - Не, не.
Имам си метод.
Така го правя аз. - Добре.
Вече ги правят с четири колелца.
Почти не ги буташ. Наричат ги "спинърс".
Така ли? - Да. Хей?
Какво? - Ще пазя, докато те няма.
Пази се, Дзен.
Да, добре. Приятен път.
Благодаря.
Ще ми липсваш. Всеки ден ще ти се обаждам.
Става ли? - Добре.
Обичам те! - Чао, мамо!
Господи!
О, ето го и него. - Виж се само!
Изглеждаш страхотно!
Все същата си си! - Да, знам! Зловещо, нали?
Да! - Да.
Искаш ли?
Реших, че може да ти трябва.
Изглеждаш добре. - Благодаря ти.
Все още имаш дълга, квадратна челюст и дълги мигли.
На някои им харесва. - Никога не съм ги харесвала, но...
Както и да е, наистина е хубаво, че дойде да се грижиш за Джак.
Не е кой знае какво. Имах пролука между клиенти...
А и това е за кратко, нали?
Аз това правя. Идвам, оправям нещата, без шум и врява.
Имам лоши новини. Децата са само шум и врява.
Така ли? - О, да. Много.
Е, ще видим.
Тези двечките са моите момичета.
Изглеждат забавни.
О, ето го и Джак. Добре, мисля, че те разбрах.
Какво става, Джаки Глийсън?
Кой или какво е това?
Не ти ли хареса? Добре де, добре.
Да се омитаме, а?
Какво е да се омитаме?
Честно казано, не съм сигурен.
Искаш ли да караш? - Не.
Можеш да караш Поршето. - Не искам да карам.
Разбирам, не ти харесва. Лотус ли предпочиташ?
Какво?
Следващия път ще взема Лотоса и ще можеш да го караш.
Какво е Лотус?
Мама мрази кабриолетите. Казва, че лесно се преобръщат.
Но са и страхотни, така че това премахва частта с преобръщането.
Хей, искам да те питам нещо. Онези хлапета там,
гледаха те зле. Какво става?
Виж. И аз съм бил 13-годишен.
И знам, че сега съм много готин,
но когато бях на 13 бях ходеща Адамова ябълка, подстриган на купа,
носещ оръфано копие на "Спасителят в ръжта" под ръка.
Освен това, нямах баща.
Заряза ме, когато бях на 13,
а 3 години по-късно умря пиян в една канавка.
Вървял покрай пътя и просто се свлякъл.
О, Господи.
Така че, през каквото и да преминаваш,
при мен вероятно е било по-зле, така че казвай.
Казвай, Джаки Би Нимбъл. - Това дори не го разбирам.
Виж, все още се усъвършенствам.
Заради хокея е.
Добре.
Уейд и аз бяхме приятели, карахме кънки на пързалката,
но сега той играе в отбора, а аз не мога.
Така че сега е приятел с Ейвън, който може.
Просто изобщо спряхме да се виждаме.
Чакай, ти играеш хокей? Деби никога не ми е казвала това.
Да.
Не мога да играя баскетбол, защото съм алергичен към салона
и не мога да играя бейзбол, защото съм алергичен към тревата.
Чакай, не разбирам защо не можеш да си в отбора
с Уейд и неговия приятел невестулка. Съжалявам...
Той вероятно не е невестулка, но в лицето прилича на невестулка.
Защо не може да си в отбора?
Твърде дребен съм. Мама казва, че е прекалено опасно.
Не мога да повярвам, че майка ти не ми е казала за това.
Та тя ми казва всичко.
А ти казваш ли й всичко?
Разбира се.
Така и не разбирах защо Деби реши да си купи къща на хълм.
Да.
Сигурно се свиква, а?
Не. Все така гадно си е.
Кой е живял тук преди вас? Някоя алпака?
Хей! - Хей!
Как си, Джак?
О, ти ще се грижиш за Джак.
Приятно ми е. - Аз съм Дзен, като в Будизма.
Живея отсреща и съм богат от изкупуване на технологии.
Разбира се. - Сутрин сърфирам.
През останалата част от деня съм в двора на Деби.
Ами твоя двор? - Моят двор ли?
Не се занимавам с моя двор, имам си човек за това.
Ето го там. Хей!
Да!
Много е забавен.
От Спокейн е.
Добре, е, беше ми приятно. - И на мен.
Чао, Дзен.
Обратно на работа.
Не знаеше ли за Дзен? - Не.
Тогава онова, че с мама си казвате всичко...
Това е разговор за възрастни.
Добре.
Тя цяла вечер ли е правила това?
Майка ти е луда.
Много добре знам това.
Добре, нека да...
Здравей. Успях. В Бруклин съм.
Вие у нас ли сте вече? Видя ли бележките ми?
Да, няма как да ги пропуснеш, Деб. - Добре.
Най-важното е да закуси, след това приготвяш обяда му,
а после взимаш рецептите на път за училище.
А другото най-важно е да вземеш списъка с нещата,
към които е алергичен. Точно до кафемашината е.
О! Съжалявам. - Ламиниран е. Колко хубаво.
О, тук пише "Спешно". - Да.
Забравих да сложа етикет на маслото от ядки без ядки.
Но и то е там.
Не знам какво е това.
Джак, започна ли с домашното по история?
Вече започнах.
Това нищо не означава, Питър. Напомняй му.
Трябва да избере теза.
Пише за Испано-американската война, която май е срещу Испания.
Деб? Джак е добре.
О, Господи. Тук има толкова много хора. Пълна лудница.
Ще измислим нещо за вечеря.
Не се тревожи за това, защото съм оставила вечеря.
Отвори фризера.
Чакай, и тук пише "спешно". - Джак обича тези касероли.
Можех да купя вечеря.
Питър, знам, че имаш много пари,
но наистина не искам да му взимаш храна за вкъщи
и всякакви други скъпи неща.
Да, добре! Домашни, а след това замразено за вечеря.
Знам, че има още нещо, което забравям да ти кажа.
По дяволите, забравих какво забравих да ти кажа.
Деби, спри.
Поеми си дъх.
Огледай се.
Да, наслади му се.
Обади ни се по-късно. - Добре.
Алергичен ли към мексиканско? - Не.
Извинете, извинете.
Извинете, ще остана при Питър Колман.
Вече ги правят с четири колелца.
Наричат ги "спинърс".
Добре, значи...
Разбрах.
О, Боже.
Тук е прекрасно.
О, Господи.
Какво!?
По цвят? Сериозно ли?
О, Господи, Питър.
Къде са дръжките? Как се отваря това?
Какво е това?
Това е просто тъжно.
Още са с цената.
25 долара за стъклена чаша? Господи, Питър.
Това, че можеш, не означава, че трябва.
Добре. Какво ще правим?
Имам домашни, които предполагам, че трябва да напиша.
Господи, та аз току-що пристигнах!
Това е нашата вечер!
Имаме повод. Имаме специална "поводност"!
Няма такава дума. - Вече има!
Хайде да гледаме филм.
Не, имаме три дистанционни. Нека погледна.
Това управлява телевизора и спира DVD плеъра.
Това е за звука. - О, да. Схванах.
Само за звука е. Това е за кабелната и включва Wi-Fi.
И, о да, това е за приемника. - Схванах последователността.
Но не би трябвало да гледам телевизия, докато вечерям.
И никога преди домашните.
Горкото дете.
Ако знаех какво се случва в тази къща,
щях да дойда много по-рано.
Благодаря.
Знаеш ли, мама винаги казва, че си безотговорен.
Нарича те "Търкалящ се камък, който не хваща мъх".
Каквото и да означава това.
Така казва значи, а?
Да, освен това казва, че не те бива с жените.
Тази твоя майка!
Но аз се радвам, че си тук, защото си готин.
Готин си.
О, спри. Спри тук. Това е филмът, който ще гледаме.
"Пришълецът"? - Да, гледал ли си го?
Не, страшен ли е? - Ужасяващ е.
Става!
Не, не става.
Защо е толкова студено тук?
"Топлина".
Топлина!
О! Здравей. - Съжалявам, не те чувам.
Трябва да го насочиш към сензора.
О, Господи. Благодаря ти.
Здравей, аз съм Деби.
Чакай. Ти ли си онази "Деби"? Питър непрекъснато говори за теб!
Да, предполагам, че това съм аз. А ти си?
Аз съм Минка и съм ужасно смутена.
Мислех, че Питър е тук и не нося нищо отдолу.
Сетих се. - Да, чувствам се като идиот.
О, не се притеснявай. Всички сме чукали на нечия врата полуголи.
Значи ти и Питър сте...
Бяхме. В минало време. Разделихме се след 6 месеца
и той започна да се среща с онази жена - Бека,
но чрез внимателно проучване на социалната й мрежа,
разбрах, че са скъсали.
За това реших да намина и...
Ето как се ползва това. - А къде е питър?
О, той е у дома в Ел Ей.
А аз съм тук само за няколко дни. - Колко сладко!
Може ли да те черпя едно питие?
Без скрит мотив.
Няма да те питам защо Петър е толкова емоционално разбит.
Много бих искала, но утре имам класове.
Трябва да ставам рано. Включена съм в една програма...
Няма значение, може би друг път. - Да, разбира се.
Ще те заведа в "Браунстоун клуб". Там се запознахме с Питър.
Знаеш ли, ти си готина.
Харесваш ми.
Харесва ми, че си секси майка от поколението Х.
Благодаря.
Ще излизаш с Минка?
Попита ме дали искам да излезем на питие някога.
О, готино. - Да.
А вие какво правихте тази вечер?
Какво правихме? Нищо специално. - Той там ли е?
Иска ли да говори с мен?
Той всъщност в момента си пише домашните.
О, това е хубаво.
Хей, между другото, знаеш ли,
че в двора ти по цял ден виси един мъж и цепката на задника му?
О, да, това е Дзен. Той често е наоколо.
Справя се чудесно с градината
и го оставям да си върши работата. Не съм ли споменавала Дзен?
Не, не си споменавала, че в двора ти живее мъж.
Питър, искам да ти благодаря. Това място е невероятно.
Толкова е удобно и... - Наистина ли?
Не, всъщност, не. Много е празно.
Сякаш някой е откраднал всичките ти неща.
Е, ако е така, вероятно ги е донесъл тук, защото тук има всичко.
Буквално, всичко, което е, било е или ще бъде, е тук.
О, така ли? Ти пък нямаш нито една снимка или джунджурии.
Не обичам джунджурии. Не ги купувам, никога.
Отричам джунджуриите.
Между другото, книгите ти са подредени по цвят.
Знаех, че Ню Йорк те е променил, но това беше сериозна изненада.
Декораторът ми го направи.
Това е отвратително и не мога да повярвам, че го каза на глас.
Освен това, нямаш никакви спомени от Ел Ей?
Не! Знаеш политиката ми за това.
Нека те попитам нещо.
Не искам да си пъхам носа, но какво стана с Минка?
Прилича на твоя тип. Толкова копринена и елегантна.
Моля? Тя не е видра.
Какво стана? - Не знам. Не знам...
Познаваш ме, вероятно съм се издънил с нещо.
О, престани.
Да, нека вкаменелостите покажат, че не ме бива с жените.
Всъщност, някои биха казали,
че съм "търкалящ се камък, който не хваща мъх".
Какво?
О да, и да знаеш, че детето ти е плямпало.
Всичко, което някога си казвала за мен, ми предстои да го чуя.
Не го казах по този начин.
Добре де. Казах го. - Да.
Но мисля, че той не ме разбра. - Да, сигурно.
Виж, става късно. Трябва да си лягаш.
А аз имам списък, дълъг една миля,
оставен ми от един луд човек.
"Лека нощ", каза лудият човек.
Поздрави Джак. С теб по-късно ще се срещнем в мрежата.
Ще те намеря!
Лека нощ. - Чао.
Е? Белязах ли те за цял живот?
На кой му пука? Беше като допинг.
Майка ми никога не би ми позволила да го гледам.
Да ти приличам на майката ти?
За Бога. Не може...
"Питър"
"Благодаря"
"Ти"
"Толкова"
"Много"
"Не прецаквай детето ми"
Да.
ДЕБИ: Отидох до магазина за алкохол и ти взех една бутилка.
Отвори я, когато завършиш програмата. П
О, колко сладко.
Алергичен е към всички ядки, повечето бобови растения,
бадеми, шамфъстък, кашу, пекан, макадамия,
лешници, орехи, бразилски орехи, кокосови орехи.
Слънчогледово масло.
Не е ядка. Добре.
Така. Портокал - няма го в списъка.
Трябва ми нож...
А, здравей, човече.
Здравей!
Какво правиш тук?
Аз само...
По дяволите.
Джак?
Добре, да го направим.
Хей, какво прави това, освен, че от него излиза джин?
Промива синусите ми. - Отврат.
Приготви ли обяд?
Заел съм се. - А закуска?
Не си направил закуска, нали?
Безглутенови палачинки за теб. - Благодаря.
Благодаря ви.
О, благодаря.
Може ли и за мен едно от тези? - Не.
Провери в ламинирания списък. - Не.
Не съм алергичен към кафе. - Няма да пиеш кафе.
Да се фокусираме.
Онова за синусите, обяда, закуските, подходящите филми?
Не са моето нещо, не са ми сила.
Но няма проблем, защото съм тук, за да се фокусирам върху теб.
Задачата ми тук е много проста.
Трябва да те науча да разказваш на хората история за теб,
която е по-добра от историята, която разказваш на себе си.
Защото историите, които разказваме на себе си, са много ограничаващи.
Не те разбирам. За какво говориш? - Добре, ето ти един пример.
Да вземем някой, който и двамата познаваме - майка ти.
Майка ти е най-умният човек, който познавам.
Когато се запознахме, тя беше изключително амбициозна.
Искаше да е редактор, или нещо такова, но с времето
тя започна да вярва, че трябва да е практична,
да е разумна
и това е историята, която тя разказва на себе си.
"Бъди отговорен".
И това не е твоята история?
За мен ли говорим?
Винаги ли отговаряш на въпроса с въпрос?
А ти винаги ли отговаряш на въпроса с въпрос с въпрос?
Наистина ли си се преместил в Ню Йорк заради земетресенията?
Защото майка ми не вярва на това. - Може ли да се върнем на темата?
В началото на всяко ребрандиране,
правя нещо, наречено "глобално пренареждане".
Това е жест към света, в твоя случай - към Уейд и невестулката...
Ейвън, на това какво имаш да предложиш.
Днес имаш да предложиш това.
Места за "Кралете"? - Това не са места.
Това са билети за луксозната ложа.
Това не е ли подкуп, за да са приятели с мен?
Ето тук идва ребрандирането.
Ще ребрандираме думата "подкуп" с "инцентивизация".
Няма такава дума.
В работа ми, измисляме думите, от които имаме нужда.
Малко е странничко.
Вече започваш да разбираш - "странничко".
Виж странничкото ми кафе. - И аз много искам едно.
Ще те вземе след училище.
Ще отидем да гледаме "Кралете". - Да, добре.
Ще имаме частна ложа и можеш да поканиш, който пожелаеш.
Защото сме в луксозната ложа. - Ще се видим след училище, Питър.
Ще се видим след училище, когато ще гледаме "Кралете".
Да, големия мач! Хайде!
Да, с много сладки и сладолед.
Здравей. Кафе? - Ти ли черпиш?
Да, а може ли да си вземем от онова кафе с масло?
С маслото... - Жестикулираш.
Жестикулираш.
Да, така е.
Всъщност ти се получава добре. - Старая се.
Здравей. Добро утро.
Здравейте.
Обожавам новите неща за училище.
Ароматът на нови моливи?
Не е ли прекрасен?
Няма нужда да записваме. Всичко е онлайн.
О, да, но знам, че ако запивам...
Здравейте на всички. - Отива право в мозъка ми.
Добре дошли в "Статистическо моделиране на риска".
Материалът е много, за това да започваме.
Първо, ще започнем с видове проблеми и методи на моделиране,
включително контролирано срещу неконтролирано обучение.
Имаше много информация. Дали ще може да...
Господи, класът беше ужасно скучен.
О, здравей! - Как беше първият ти клас?
Добре. - В настроение ли си за питие?
Да, разбира се. - Страхотно! Близо съм.
Идвам да те взема. До скоро! Чао!
В този литературен клас се пригответе за много четене.
Ще се заемем с големи романи, говоря за дебелите книги.
С които можеш да си подпреш вратата.
В този клас "Ана Каренина" е памфлет.
Израснах, четейки Урис, Клавел и Миченър.
Хейли! Не забравяйте Алекс Хейли.
Не преодолях тръпката да чета дебела книга с дребен шрифт.
Да!
Не, не. Съжалявам.
Колко са чели "Автобиография на Малкълм Х" от Алекс Хейли?
Някой?
Здравей, Мис Разопаковам. Готова ли си?
Бързо дойде. - Сладък колеж.
Нали?
Лично аз съм алергична към училища.
След магистърската степен по диференциално смятане,
си казах: "Достатъчно!" Хайде, тръгвай с мен.
Диференциално смятане ли каза?
Толкова е смешно. Озова се право на тренировката.
Не съм виновен, че връзката на дясната ми кънка се скъса!
Виж това. - Желирани бонбони.
Обожавам ги! Любими са ми!
Мисля, че с канелата са много пикантни.
Така ли? - Опитвал ли си ги? Пикантните?
О! Обожавам пикантните с канела.
Няма значение. Всъщност не ги харесвам.
Хей, хей! Нищо от това не е в списъка с алергиите.
Можеш да си вземеш. Просто си вземи.
Само без ядки. - Мисля, че това е сладък корен.
Защо не ми говорят?
Ще го направят. Ще го направят. Не се тревожи. Хайде.
Вземи си тениска. Да се преоблечем. Хайде, давайте "Крале"!
Трябва ми питие.
О, да. Хайде да пийнем.
Толкова съм жадна. - Знам!
Добре.
Чакай, тук изглежда много изискано.
Трябва да си някой или да познаваш някой, а аз съм и двете.
Но и нито едното. Това ми е хубавото.
Не мисля, че се вписвам тук.
Очевидно е, но си с мен. Хайде.
Благодаря, Петра!
Между другото, не е нужно да говорим за Питър.
Добре, разбрах.
Държеше я от началото!
Буквално я държеше... - Момчета, момчета!
Видяхте ли последното раздаване?
Пълна лудост, а?
Беше... Беше странно.
Или както биха казали канадците, беше странничко, нали?
За какво говори той?
"Манхатънско момиче" за вас.
И "Славна градина" за вас.
Наздраве. - Благодаря.
Трябва да го пия или да го полея?
Та, как се срещнахте с Питър?
Това ли е частта, в която не говорим за Питър?
Да, точно тази част е.
Кратката история е, че бяхме заедно веднъж,
след това той избяга и станахме приятели.
И ти се омъжи за друг.
Джими-катерачът.
Което е странно, защото по онова време мислех, че не рискувам с него.
Той беше много сигурен в мен.
Но в крайна сметка, той търсеше големи приключения,
а моите приключения са да чета книги и да съм майка.
Осъзнахме, че му трябва някой, който винаги да е до него,
а това просто нямаше да съм аз.
А любовният ти живот в момента?
Нещо като...
Вятър в прерията или...
Стъпки в празен таван.
Или, как се казват...
Тръни, преминаващи през призрачен град. Нещо такова.
Ще трябва да поработим върху това.
Късмет с това. Мина известно време.
О, този го познавам. Професор е в колежа, човекът с папионката.
А този до него... - О, Господи.
Да. Той е "фуего". (огън)
О, да. Това е Тео Мартин.
Редактор е в "Дънкан Прес".
Издават най-добрата съвременна фантастика.
Аз слушам само биографии на знаменитости.
Тази на Роб Лоу ми е любимата. Първата, разбира се.
Тео Мартин е изключително известен.
Освен това е сладък и стои до някой, който познаваш.
Много е привлекателен, така е. - Хайде.
Чакай, къде тръгна? Добре, нека си взема растението.
Здравейте! Съжалявам, че се натрапваме така.
Но ви видяхме и...
Чакай, това си ти! Беше в класа ми.
Появи се там и видях... - Да! Аз съм.
Никога не забравям дънкова пола.
Колко сладко! Много хубава история. Аз съм Минка. Това е Деби. А ти си?
Тео Мартин от "Дънкан Прес". - Да.
Познах ви. Чета всяка книга на "Дънкан Прес".
Едва ли е всяка. Няма начин.
Да, всяка!
Добре, 870 страници за пиратски кораб в Тихия океан?
"Хоризонтът на Хобарт". Прочетох я за два дни. Ахой!
Добре, шпионски роман, на остров Крит.
"Океан от лъжи"! Една от най-добрите.
Цяла седмица повтарях "Имай катоскопос"!
"Аз съм шпионин" на гръцки. - "Аз съм шпионин".
Разбира се. - Добре, сетих се, сетих се.
Не си чела книгата за прашната буря, защото никой не я е чел.
"Където пее гърмящата змия". Купих я в деня, в който излезе.
Ти ли си била? Сигурен съм, че продадохме единственото копие.
Това съм аз. Аз я купих.
Както и да е.
Толкова много зеленчуци. - Знам, не е ли щуро?
Дори си казах: "Няма ли да получа сос за платото си?"
Беше ни приятно да се запознаем! - Да, и на нас.
Може ли номера ти?
Понякога нося снимки, дори са с автограф.
Много бих искала!
О, Господи.
Ето, запиши си номера.
Добре.
Чао, момчета. - Чао.
Ние сме в тази посока. - Господи, той те харесва!
Не е вярно. - Да, бе.
Беше любезен. - Не.
Точно така изглежда "харесвам те".
О, моля те!
Сладко е как харесваш хората на книгите
и как ти и Питър действително четете книги.
Много е сладко.
Да, това винаги е било общото между нас.
Бяхме просто двама старомодни любители на книги.
Да, разбира се.
А и книгата, която той написа.
Каква книга? - Рома, голям, дебел.
Какво? Не!
"Какво?" Да!
Не ти вярвам.
Вярно е, написа дебела книга. Държи я в плик, в печката.
Намерих я веднъж, когато се опитах да изпека кето-кексчета,
които, между другото, не препоръчвам.
Две точки от десет. В рецептата има тиквички.
Питър искаше да е писател, но се отказа, когато се премести тук.
Повече не е писал.
Освен само това...
Че е писал.
Отвори го.
"Момчето" от П. Коулман. Питър!
Бива те в детективството.
Чакай.
Питър е написал роман и не ми е казал?
Трябва да го прочетеш.
Аз не го прочетох, защото е книга. - Не, не. Не мога да го прочета.
Ако е искал да го прочета, щеше да ми каже,
защото ние си казваме всичко.
Очевидно е, че не е така.
Но е така.
Добре.
Разбери, това е. Ние си казваме всичко.
"Всичко."
Добре, това е малка пречка, нали?
Винаги се случва в началото на всеки проект.
Трябва ни опорна точка. Ще запазим същия подход...
Не ми се говори.
Хей.
Съжалявам.
Това е гадно.
Уменията ми да решавам проблеми са...
Предполагам, че повече се отнасят до света на бизнеса.
Благодаря за билетите. Мачът ми хареса.
Просто си учтив.
Това не е на добре.
Лека нощ.
Здравей. - Здравей! Как си?
Добре съм. - Хубаво, хубаво.
Чакай, какво има? При теб трябва да е много късно.
О, не. Знаеш ли? Чувам ехо. Във ваната си?
Не! Аз не ползвам вана. Дори не се къпя.
Да, да.
С теб си казваме всичко, нали?
Не. - Какво?
Заведох Джак на хокеен мач, без да те питам,
и той доведе приятелите си Уейд и Ейвън.
Накрал си Уейд и Ейвън да са с Джак?
Да. Да, да... И той яде пица.
Беше безглутенова, но все пак пица.
Добре, Питър, аз... - Не съм приключил.
Няма да ядем касеролите ти, Деби.
Никога. Отвратителни са.
Добре, благодаря ти. Хубава доза откровеност.
Казах си всичко. Това е.
Виж, няма нужда да ми докладваш всичко. Имам ти доверие.
Така ли? - До голяма степен.
И ти също ми имаш доверие, нали? - Разбира се.
Ако някога поискаш да ми кажеш нещо, би го направил, нали?
Да ти кажа нещо? Какво?
Не знам...
Например някой специален проект. - Интересуваш се от проектите ми?
Искам да кажа, че би ми казал всичко.
Което правя и аз, винаги.
При мен е същото, честно.
Винаги. - Винаги.
Има шест критични елемента, които трябва да вземем предвид,
когато решаваме кой модел на риска да използваме.
Разпределение на вълновите функции...
Сигурна ли си, че Питър би искал да го направиш?
Правя това заради Питър.
О, ето го. Идва.
Боже, толкова се радва да те види. Много е сладко, отврат!
Здравей, Минка. - Здрасти.
Много ти благодаря, че дойде.
Разбира се, няма проблем. Минавах от тук и...
Исках да ти дам този ръкопис.
И исках да ти го дам възможно най-бързо.
Защото скоро си тръгвам. - Чакай, това твоя книга ли е?
Ти ли си го писала? - О, не, не. Не съм го писала аз.
Виж, всеки път, когато някой ми даде ръкопис,
около, да кажем, 100% от случаите е пълен провал.
А и не ми е позволено да приемам ръкописи,
освен ако не са от агент или редактор, така че...
О, това е чудесно, защото тя е редакторът.
Тя го е редактирала. - Така ли?
Да.
Аз съм... Аз съм редактор, но на свободна практика.
И съм чела много ръкописи, но този е наистина специален.
Озаглавен е "Момчето".
Разказва се за 13-годишно момче, чийто баща умира от удар,
И по волята на съдбата, той става алергичен към себе си.
Ако докосне кожата си, тя става на мехури. Знам, звучи трагично е.
Но книгата е много хубава и...
Вълнувам се, защото...
Аз имам 13-годишен съм и той...
Така ли, наистина? - Да.
Аз също.
Макс. - Моят син се казва Джак.
Това е...
В момента съм разведен, но...
Аз също.
Е, оценявам страстта ти, Деби.
Ще направя всичко, за да го прочета възможно най-скоро.
Само, ако има начин да е по-скоро. Заминавам този уикенд.
О, имам краен срок?
Не, не исках да прозвучи така. - Не, няма проблем.
Ти си много специален и важен.
Не исках да прозвучи така. Но ти обещавам, заслужава си.
Добре. Нямам търпение да разбера това.
Благодаря ти. - Няма защо.
Ти си...
Знаеш какво си ти.
Иска ми се да е така, да.
Добре. - Добре.
Дали току-що дадох книгата на Тео? - Така е.
А кога ще кажеш на Питър?
Питър, да.
Знаеш ли нещо за "Дъ Карс"?
Групата "Дъ Карс"?
Ти слушаш само тях. - Да.
Искаш ли да знаеш защо?
Като за начало, бяха любими на баща ми, който умря.
Както ти споменах, той ритна камбаната.
Тогава, за кратко, изобщо не слушах "Дъ Карс".
Не можех. Беше прекалено болезнено и ми напомняха...
За нещата, които загубих.
Но един ден, ги чух по радиото.
Техните песни все още бяха с мен, въпреки, че него нямаше.
И винаги ще бъдат!
Виж, ти имаш страхотни родители
и живееш в хубава малка къща,
скрита насред планината, сякаш е хижа.
Но разбирам, имаш си проблеми. Всеки има. Животът е труден, нали?
Понякога те удря в зъбите.
Не всичко е наред при мен.
Щях да съм най-великият писател на Америка
и да намеря някой, с който да споделя живота си.
А сега съм просто един самотник, с невероятна коса,
който казва на хората кои да бъдат,
въпреки че не съм сигурен кой съм аз самият.
Разбираш ли?
Имам идея.
Моля те, без повече брандиране. - Не. Зарязваме това.
Сега, преминаваме в действие.
Ти...
Трябва да играеш хокей с отбора.
Отборът на Ейван и Уейд. Да. - Какво?
Да. Ако го искаш, ще те подкрепя.
Но не защото трябва да си приятел с онези ужасни хлапета.
Пак казвам, сигурен съм, че те са страхотни.
Ще ми позволиш да тренирам с отбора?
Да.
Ще кажеш ли на мама?
Мисля да й кажем, когато се прибере.
Благодаря.
Да. Отивай да научиш нещо.
Отивам.
До по-късно, Скачащият Джак Светкавицата.
Не. - Не? Добре.
Как върви? Изглеждаш изтощен.
Да, вчера се издъних и вчера не можех да заспя,
но днес направих нещо хубаво. Така си мисля.
Да, това да си "променящ живота мъж, модел за подражание"...
Малко по-сложно е, отколкото очаквах.
Мисля, че от теб се очаква само да го опазиш жив.
За да вземете изпита,
трябва да опишете конкретни времеви модели.
Включително експоненциално изглаждащи,
авторегресивни,
и авторегресивни условни хетероскедастични модели.
Бихте ли излезли? Благодаря.
Чакай, не разбирам. Какво е казала асистентката?
Просто каза да дойдем, за да се видим с Тео.
Благодаря ти, че идваш с мен, нямам идея какво да му кажа.
Кой би могъл да каже нещо, когато той ти се усмихне?
Нали? Тази негова усмивка. - Това е "Дънкан Прес".
Ще се справиш. Ще се справиш. - Толкова се вълнувам.
О, Господи.
Добро утро. Здравейте, търсим Тео Мартин.
О, съжалявам.
Господи! Виж тези корици.
Ето ви и вас. Добре дошли. Здравей, Минка.
Тео.
Деби. - Здравей.
Съжалявам, че те накарах да дойдеш, без много обяснения,
но тази книга... Толкова е обещаваща.
Господи, вече я прочете ли? Това са много страници!
Е, асистентката ми я прочете.
Тя реши, че има потенциал и ми я предаде
и трябва да кажа, че съм съгласен с нея.
Разбирам защо си плакала. Аз също пророних сълза.
Заради бащата, нали? - Най-вече, да.
Виж, силно заинтересован съм.
И бих искал да говоря с автора възможно най-скоро.
Авторът. Виж, може ли да...
Взех си голямо кафе, докато идвах. Тук има ли тоалетна?
Да, разбира се. Надолу по коридора.
Добре.
Това е откачено.
Знам, това място е толкова старомодно.
Мирише на мъртъвци. - Не, не, не. Какво правя?
Това е лудост! Обичам да помагам на приятелите си,
но това обикновено означава да прибера близначките на Алиша.
Трябва да се обадя на Питър и да спра това.
Не. - Не?
Вярваш в книгата на Питър, защо не видим какво ще стане?
Значи просто да...
Да! Ще се справиш, момиче.
Добре, добре, добре.
Освен това, наистина трябва да пишкам.
Тео, искам да обсъдим следващите стъпки.
Разбира се. Свободна ли си за вечеря?
Да. Да! Разбира се.
Идеално. - Идеално.
Идеално!
Това ли е треньорът? - Да, това е той.
Добре, чакай тук. Аз ще се справя.
Поздрави треньора си. - Здравейте.
Вашето момче тук ли е? - Да.
О невестулката! Ейвън!
Да, той е... Да.
Точно така, Джей. Добър си!
О! Това е! Да! Това е моето момче!
Моето момче!
Мисля, че черно е най-добре, тъй като ти си ярка зима.
Не ми трябват от нови дрехи.
Чувствам се ужасно. Ще кажа на човека,
който е най-известният литературен редактор в Америка,
че му дадох ръкопис, който той може да иска да публикува,
но вероятно няма да може. И защо Питър не ми се обажда?
Ако не се чуеш с Питър преди срещата си с Тео...
Не, не, не. Това не е среща.
Остави на мен.
Дори не мога да остана до късно. Утре имам изпит.
Пробвай една от роклите.
Съжалявам, просто се тревожа за Питър и Джак.
Къде са те? - Пробвай рокля!
Моля те.
Ти беше най-бързият там.
Нов прякор - Джак-леденият, защото владееш леда!
Как е, пичове? - Какво става, човече?
Страхотен ден? - Страхотен ден, брат.
Да, това ми хареса. - Страхотен ден.
Някога ще имаш ли деца?
Какво? Не знам.
Трябва ли?
Добре се справяш.
Малко си странен, но не си ужасен.
Така ли?
Да.
Трябва да се захващам с домашните.
До скоро.
Привет.
О, за мен ли е? - Да. Хайде, вземи си почивка.
Няма нужда да си взимам почивка.
Аз не работя тук, така че... - Да, знам.
Е, добре.
Да.
Знаеш ли, мислех, че не ме харесваш.
Защо? Защото се държах като кретен с теб?
Да, заради това.
Виж, съжалявам.
Мисля, че се стресирах от това да отговарям за друг човек.
Никога не съм се грижил дори и за билки.
Пич, билките могат да са толкова трудни, колкото децата.
Да, имам градински чай в двора,
държа ме буден до 3:00 часа сутринта миналата седмица.
Наричам го „растителни колики“.
Така че, разбирам те. - Да, разбираш.
Същото нещо е. - Да.
Всъщност, вече мисля, че се справям добре.
Това е страхотно.
И съжалявам, ако не съм се държал приятелски преди.
Защото, всъщност аз...
Мисля, че Деби има късмет, че си тук, за да помагаш.
О, не, не! Аз съм късметлията.
Тя е...
Страхотна. - Да. Да, такава е.
С нея отдавна сме приятели.
Е, не колкото ние сме били приятели.
Не, не. Разбира се... - В години.
Виж. Вие с Деби имате вашето нещо,
което е различно от нашето.
Вашето нещо. Да. - Да. Ти си неин приятел.
Аз съм нейн съсед и любовник от време на време.
Моля? - Знаеш ли?
Може и да не си забелязал, защото вие сте само приятели, но...
Тя е страхотна.
Да.
Знам, знам. Не съм на нейното ниво. Знам това.
Но имам план.
Планът ми е...
Просто да продължавам да се появявам в живота й.
И тогава може би, "може би", тя ще ме възприеме по друг начин.
Разбираш ли?
Между временно, ще си останем приятели с облаги.
Харесва ми как започва книгата. - Страхотно е, нали?
Напомня ми на "Докато лежа, умирайки".
Фокнър? Наистина?
На мен ми прилича повече на Франзен.
О, да. Семейната динамика?
Да, да.
Намерила си истински бисер.
Мисля, че наистина е така.
Книгата, която съм чела най-често е "Къщата на веселието".
О, Едит Уортън. Много подценявана социална критика.
Язвителна. - Харесваш ли творбите й?
Разбира се! Всеки, който не харесва Еди Дибс,
просто не е чел наистина Еди Дъбс.
И всеки път плача, когато Лили Барт умира.
О, да! А горкият Лоурънс се поява на сутринта, за да й предложи.
Малко е късно, човече.
Взех всичките си приспивателни и съм супер мъртва!
Съжалявам, мъртва съм, мон ами.
Но е великолепна, докато го прави.
Знаеш ли какво е казал Уолт Уитман за Бруклинския мост?
Не, кажи ми.
Казал е: "Това бе най-доброто и ефикасно лекарство"
"за душата ми."
Страхотен цитат.
За съжаление, това е мостът Манхатан.
Но все пак цитатът е добър.
Знаех това... - Досетих се. Знаех, че знаеш.
Исках да видя дали ти знаеш. - Да, да.
Очевидно си много умен. - Да, мисля, че мина добре.
Това беше тест. - Взех ли го?
Да!
Ще говоря с писателя за ръкописа.
О, идеално! Страхотно!
Да. - Щях да...
Така че...
Не мога да си спомня...
Ти пи ли капучино в ресторанта?
О, да. Ти ми поръча. - О, добре!
Да.
Това ли е частта, където... Това е онази част, нали?
Така мисля, да. - Добре. Хайде...
Добре, страхотно!
Хубаво място. Под наем ли е?
Да.
Странно е как винаги са толкова безлични.
Да!
Та кой подрежда книгите по цвят?
Точно това казах и аз.
Нямам много храна,
но имам шампанско.
И както е казал един мъдрец: "Твърде много от нещо е лошо,"
"но твърде много шампанско е точно, колкото трябва."
Марк Твен, нали?
Да! Сигурно е обичал да си пийва.
Така съм чувал.
Да ти окажа ли честта?
Моля те.
Нямам нищо против.
Кой е участвал в Испано-американската война?
Испанците и Американците.
Добре ли си?
Да.
Тази гледка е... - Знам, ужасна е, нали?
Няма да споря, отвратителна е.
Може ли да... - Да.
Прозорците. - Прозорците?
Да. - Да, завеси. Правилно.
Вероятно са дигитални...
Това нещо е много сложно. - Ще се справя, вероятно е лесно.
Не, същото стана и преди.
Трябва да го насочиш към сензора.
Нямам представа...
Може би в тази посока?
О, ето!
Ти си невероятен.
Благодаря.
Активиране на домашната камера
Сериозно...
Използвай думи!
Току-що си спомних нещо.
Трябва веднага да направя нещо.
Няма да е забавно, изобщо...
Но е солова мисия.
Мисля да помоля Алиша да дойде да те гледа.
Добре. Както и да е.
Ти си най-великото човешко същество, което съществува. Длъжник съм ти.
Няма проблем.
Тази вечер готви Мими,
а напоследък прави само някакви странни рецепти от ТикТок.
Някои неща няма нужда да се приготвят на горещ въздух.
Да.
Това одеколон ли е?
Не.
Изядох една свещ.
Не, не си. - Не, не съм.
Наистина, благодаря ти.
Какво да ви донеса?
Бих искал едно уиски Макалън.
Двойно.
Но тъй като вече не пия.
Една газирана вода Пелигрино.
С лед, моля.
Здравей. - О, здравей.
Ванеса Мортън.
Питър Коулман. Не повярвах, когато звънна телефонът ми.
Кой би си помислил, че номерът ти е същият?
По тази причина не го смених. - Наистина ли?
Колко време мина?
20 години. - А аз съм все на 30. Странно.
Невероятно.
Какво правиш тук?
Помниш ли Деби? - Разбира се.
Дойдох да гледам детето й за малко.
Ти? Търкалящият се камък?
И така...
Имаш ли деца? - Не.
Не? - Без деца и съпруг.
Деби: Търся те цяла вечер. Какво става?
Знаеш ли...
Тук е малко шумно.
Всъщност е съвсем тихо.
Просто си мислех... Живея съвсем наблизо.
Исках го...
Но погледни ме. Нося костюм, отивам в бар.
Срещнах се с жена.
Опитвам се да се държа като мъж.
Но този мъж...
Къде е той?
Не знам, но ухае божествено. - Благодаря.
Градински чай. - С нотка дъб.
Това не го долавям. - О, там е.
Може ли да ти кажа нещо? Никога не съм го изричал на глас.
Веднага. Моля те.
Нощта, която Деби и аз...
Прекарахме заедно...
След това й казах да стои далеч от мен,
Защото...
Но след това...
Постоянно мислех за нея. Много.
Мислех да й се обадя...
Но няколко дни по-късно я видях с Джими в кино "БевКон".
О, Господи, "БевКон"! Гледах всички филми там.
Гледал съм На лов за „Червения октомври“ 8 пъти там.
Както и да е. Когато ги видях там...
Личеше си.
И просто се отказах.
Но тогава, тя дойде да ме вземе от рехабилитация, за втори път.
Бях приключил с терапията там.
И, когато тя дойде да ме вземе, исках да й кажа истината,
щях да й кажа
какво изпитвам
към нея.
Но тя все още бе омъжена. Но още нямаха дете.
Той беше далеч. Катереше се някъде си.
Какво беше това? - Катеря се.
Както той катери планините.
Добре, заприлича ми на риболов.
Както и да е, качих се в колата...
И...
Тя ми каза, че е бременна.
Чакай, за това ли се махна от Ел Ей?
Не! Не, заради земетресенията.
Страхувам се от тях.
О, да. Страшните земетресения.
Трябва да й кажеш. - Какво? Не. Не! Твърде късно е.
Аз бях на първата игра на покер.
Ти игра ужасно.
Но рискуваше. Какво стана с този човек?
Този човек е...
Пиеше твърде много, отказа се от писането,
имаше само един приятел, а тя живееше в другия край на страната,
но най-важното - той се срещаше с милион жени,
с които не изкарваше повече от 6 месеца.
Защо? Защото е непознат до сега боклук.
Не, не, защото е бил с грешните хора.
Трябва да спреш с тази история.
Питър! Целият ти живот те води до този момент.
Не губи и миг повече. О, Господи!
Изпих 10 от тези. Не съм на себе си.
Трябва ми колело или нещо такова.
Какво ще правиш?
По дяволите! Колко е часът?
Господи. Закъснявам за изпита.
За какво?
Последната част от книгата, която редактирам.
Можеш сам да се изпратиш, нали? Страхотно!
Закуска.
Стафиди!
О, ужас!
Не е зле.
Здравей!
Съжалявам, че не успяхме да говорим вчера, но...
Виж, аз просто...
Исках отново да ти благодаря.
Знам, знам... Не обичаш да ти благодарностите,
"много ти благодаря" и всичко това, но...
Благодарение на теб имах невероятна седмица.
И аз...
Не знам как ще мога да ти се отблагодаря.
Ще се опитвам до последния си дъх.
Както и да е... Обади ми се, когато пожелаеш или ще се видим скоро.
О, Господи. Скоро ще се видим.
Не.
Колко струват трите?
О, здравей.
Здравей, хванах те. - Да, хвана ме.
Знам, че е последната ти вечер и не искам отнемам времето ти,
преди да се прибереш у дома,
но има нещо важно, за което искам да говорим.
Нещо като предложение.
Свободна ли си за питие? - Да, разбира се.
"Браунстоун клуб"?
Страхотно!
"Предложение"?
Да...
Какво има? Какво не е наред?
Нищо, просто... Не съм се чувала с Питър.
С Джак си писахме, но не съм се чувала с Питър.
Не понасям това настроение. Виж какво направи.
За няколко мижави няколко,
взе скучна, но полезна, предполагам, диплома,
издаде книгата на Питър,
и се сприятели с един очарователен млад човек, мен.
А имаш и Тео - секси черешката на тортата.
Права си. Прави си...
Просто е странно, когато не се чуя с него.
Забрави за Питър!
Тео, Тео, Тео! С него се виждаш сега.
Май нямаме време за нова рокля.
О, не. Просто ще отида като Деби тази вечер.
Просто нормалната Деби.
Като говорим за това, търся си дънковото яке.
Вижда ла си го? - Трудно е да се каже.
Не мога да го различа сред всички останали дънкови неща
и дрехи на райета, пръснати наоколо.
Освен това, нали знаеш, че вече правят спинъри?
Тук има нещо. - Какво?
Наркотици? Порно? Какво?
О, Господи.
Написал е друга книга?
Ще се окаже истински драскач.
Не е книга.
Определено не трябва да го отваряме.
Не, аз уважавам личното пространство на хората.
И аз. Както казваше пияната ми майка:
"Гледай си работата."
5-звездно паркиране.
Няма ли да...
Пробите започват след 15 минути.
Да.
И така, какво следва?
След тренировката ли? Не знам. Може да си вземем слъши.
Харесвам слъшитата им. - Да, и аз.
Не, имам предвид с теб, мен и мама.
Аз се връщам в Ню Йорк и...
Да кажем, че това не се случи.
Мисля, че сме добър отбор, ние тримата.
Да. - Тук, в Ел Ей, в нашата къща.
Не знам как вие решавате подобни неща,
но просто си мислех.
И аз не знам как решаваме подобни неща.
Какъв беше този поглед? Сякаш си преживял земетресение.
По-добре да отивам. Време е за хокей.
Ще се видим вътре. - Да.
Питър мрази спомените.
Толкова много снимки на... Теб.
И картичките, които съм му изпращала.
О, картичката на "Доджърс"!
Намерих това в Тексас.
Да.
Чакай.
O, Господи. И това е запазил.
Вече всичко има смисъл. Защо не се е влюбил в мен.
Трябваше да има причина. Не можеше да е заради мен.
Аз съм върхът.
Ти също ли го обичаш?
Аз...
Мисля, че аз... Чувствам, че...
Добре.
Ще ти кажа какво мисля. - Добре.
Мисля, че си се влюбила в Питър още в онази първа нощ.
Какво? Не.
Не, не, не.
Това би било безразсъдно и непрактично, а аз не съм...
Човек? Знаем. За това ли откачи по книгата му
и затича наоколо като малка лунатичка?
Не е вярно.
О, Господи, вярно е. О, Господи. Вярно е.
Защото си влюбена. Така е.
Не ме карай да запея "Аз съм влюбена жена"
на Барбра Страйсънд, защото ще го направя.
Пях я в старческия дом на баба. - Не, не, не, не.
Дори да се чувствах като Питър и аз...
Не, не, не. Той... Питър не се интересува от мен по този начин.
Показа ми го онзи нощ.
И през всички години, в които се срещаше с жени,
които по нищо не приличат на мен.
Аз бих... Не.
А и не бих рискувала приятелството си с него само за да...
Не разбираш ли? Всичко, което трябва да направиш, е да рискуваш.
Не, именно това не разбираш за мен, аз не рискувам.
Всичко, което имам е страхотно и аз го оценявам, разбираш ли?
Получаваш това, което получаваш и не се разстройваш.
И така живея живота си.
И така играя покер. Никога не стрейтвам.
Разбираш ли ме? Не ме разбираш, защото не играеш покер,
но ще ти обясня по-късно, друг път.
Но това просто е...
Просто това съм аз.
Аз преценявам шансовете и това ме предпазва,
и предпазва детето ми,
и аз просто имам нужда да съм предпазена.
Да.
Не. Не!
Не.
Не разбирам защо не взимаш предвид това как се чувствам аз.
Трябва да вървя. Не искам да говоря за това повече.
Трябва да си взема душ, ще се видя с Тео.
А Питър? - Просто забрави за това.
Не искам да играя на зарове.
Ако пак използваш покер аналогия, ще ме загубиш.
И между другото ти рискуваш.
Виждала съм го. Можеш да го направиш.
Можеш да кажеш на Питър как се чувстваш.
Можеш.
Хайде, хлапе.
О, Господи.
Здравей. - Здравей.
Много съжалявам, че закъснях.
Да не си тичала до тук? - Не, просто...
Не ми достига въздух.
Е, на мен също.
Здравей.
Исках да изчакам до предястията, но имаш ли нещо против да започна?
Да, разбира се.
Вкарай я! Вкарай я!
Давай, Джак!
Моето предложение за теб е да ти осигуря интервю в "Макмилан".
Редактор на пълен работен ден.
Те си търсят такъв, ти си невероятна
и те наистина ще имат късмет да те имат.
А втората част е, че не ти уредих интервю в "Дънкан прес".
И това е, защото чувствам,
че трябва да видим какво има между теб и мен...
Би могло да има.
Рано е, разбира се, но просто не трябва да работиш с мен,
ако смятаме да разберем това, нали?
Знам, че си имаш живот в Ел Ей.
Не искам да прибързвам.
Каза той, прибързвайки ужасно.
Аз...
Не знам какво да кажа. - Да, това е нещо голямо.
Голямо е.
Точно така, точно така.
Това е!
Да.
Давай! Давай!
Давай, давай, давай!
Тео, ти си прекрасен.
Просто последната седмица беше...
Нереална.
Фактът, че ти вярваш в мен, означава много за мен.
Но по-рано днес аз...
Търсих си дънковото яке и рових наоколо
и открих един плик и...
О, Господи. Не съм казвала по-странно нещо.
Мисля, че съм влюбена в друг.
И знам, че това е щуро, щуро нещо.
Е, любовта е щура. Любовта е ужасна.
Тя е кошмар. Особено, когато те връхлети сякаш от нищото.
Назад, назад. Добре ли си?
Трябва ли да отговориш? - Да, трябва.
Няма проблем. - Веднага се връщам.
Здравей! Знам, че ще се видим утре, но исках да...
Чакай, какво?
О, Господи. Какво означава "хокейни проби"?
О, Господи.
Добре.
О, Господи. О, Господи.
Линейката дойде много бързо и в момента е с лекар, така че...
О, ето го лекарят. Ще те включа на говорител.
Господи, той добре ли е?
Новините са добри, той се чувства страхотно.
Ето на.
Има малко главоболие и леко гадене.
И ще го задържим за през нощта. - О, Господи.
Просто, за да се уверим, че не е получил сътресение
или някакъв хематом. - О, Господи!
Искам да говоря с него.
Той ще се оправи.
Не искам да говоря с теб, Питър. Искам да говоря с Джак!
Но той си е в стаята. - Дай му телефона, Питър,
преди да настъпи мозъчна травма и да забрави коя е майка му.
Аз ще вървя. - Да, май е най-добре.
Хематом? На това се надявате, нали?
Не, не, не. Не на това.
Това е нещо много лошо.
Да, ето го. Майка ти.
Здравей. - Здравей, миличък, добре ли си?
Фантастично. - Много съжалявам, че не съм там.
Веднага се прибирам.
Мамо, спри! - Какво? Боли те, миличък.
Това беше най-хубавата седмица в живота ми.
С Питър гледахме "Пришелецът", возихме се в кабриолет
и почти пих кафе.
Какво? Забави малко. Дай назад, какво? Какво?
Тази седмица бях различен. И беше страхотно.
Не се сърди на Питър, става ли?
Джак, с Питър ще се разправям отделно.
И знаеш ли какво? Влязох в отбора по хокей.
Ще трябва да обсъдим това, когато се прибера.
Не! Искам да го обсъдим сега!
Искам да го направя. Искам да ми позволиш.
Виж, знам, че се страхуваш.
Понякога и аз се страхувам, но не искам повече така.
О, добре. - Както и да е, обичам те, мамо.
Ще затварям, приятелите ми са тук. - Пич, разцепи ги!
Бяхме там! - Беше епично!
Спомням си, че паднах. После някой се блъсна в мен...
Видя ли? Той е добре.
А аз искрено съжалявам, че...
Алиша там ли е?
Да, да. Тук е. И аз ще съм тук, когато се прибереш.
Моля те, недей. Веднага се прибирам.
Моля те, просто си върви.
Но... - Питър, просто тръгвай!
Джак е в спешното. Ударил се е. - Добре ли е?
Не знам. Трябва да вървя.
Тео, ти си...
Знаеш какъв си.
Ти също.
Опаковах всичко. Имаше нужда от нов куфар. Мис Минка.
Току-що кацнах в Ел Ей и отивам право в болницата.
Той не е там. - Какво?
У дома си е с Алиша и е добре.
Опитах се да ти се обадя. Съжалявам. Издъних се.
Трябваше да ти каже, преди да се запише.
Мислиш ли?
Мислех, че му давам това, от което има нужда.
Какво? Хематом? - Здравей, между другото.
Какво? - Отсреща съм.
Какво правиш тук? - Заминавам. Ти така ми каза.
Е, хубаво. - Трябваше да ти кажа,
но има някои неща, които и ти е трябвало да ми кажеш.
О, не, не. Не ме изкарвай виновна.
Говорих с Минка. - Така ли?
Каза ми за книгата. Това, което си направила е лудост!
Виж, щях да ти кажа... - О, има и още.
Например Дзен? Например Тео? Как беше: "О, Тео!"
Чакай. От къде знаеш за това. - В апартамента има камера.
Гледал си ме с Тео?
Само докато поисках да си извадя окото!
Какво стана с: "Приключих с това?"
Човек съм, Питър, не съм от камък.
Ти точно това каза!
"Сърцето ми е студено като камък."
Ти ли ще ми говориш за нечий личен живот?
О, започва се.
Дадох ти детето си.
Той е целият ми живот!
Което може би е проблем.
Не мога да повярвам.
Знаеш ли какво?
Винаги си казвал, че си боклук. Е, може би е така!
Това беше ужасно злобно. - Но ти...
Какво? Зарязах живота си, за да дойда и да ти помогна?
С това ли сгреших? - Ти си невероятен! Невероятен!
Чакай! Чакай, недей...
Почакай малко.
Толкова съм ти бесен. - Какво не ти е наред?
Ровила си в нещата ми? - Защо не ми каза?
Защо нищо не каза?
Защо позволи да пропилеем толкова време?
Защото ме беше страх. - Страх от какво?
Че не съм достатъчно добър за теб.
Че ще ме отхвърлиш, ако ти кажа какво изпитвам.
Е, просто ми кажи какво изпитваш.
Ти знаеш какво изпитвам.
Чакай, какво? Че си влюбен в мен?
Не!
Деби, аз съм лудо, дълбоко, изключително влюбен в теб.
И това е така от момента, в който те срещнах.
Можеше да кажеш нещо.
Говорим всеки ден.
Какво ще правим сега?
Мислех, че вечно ще си останем приятели.
Нали? - Не.
Ние вече няма да сме приятели, Деби.
Вече ще си издаван автор. - Да.
А ти ще си нафукан редактор.
Толкова е странно. - Голямата работа.
Нямам търпение да видя, Джак. - Господи, той ще откачи.
Толкова ще се развълнува. - Чакай малко.
За ръце ли ще се държим?
Не съм те виждала да държиш за ръка друго човешко същество.
Аз не държа ръце. - Да!
Но е...
Приятно.
Да. Мисля, че се държим за ръце.
О, виж ни само.
О, ето го. Това е нашият Убер.
Добре.
И какво следва?
6 месеца по-късно...
Една издадена книга (Питър)...
Един ден на пренасяне
нагоре-надолу по милион стълби (също Питър)...
Една работа като редактор в малко издателство (Деби)...
И много, много тренировки по хокей (Джак)...
И заживели щастливо
Шегувам се Бракът е сложно нещо
Но имали хубав живот
Превод - Дургов, Г